1917. No.I. UNDERS. OVER REGENERATIONSFORH. I NERVESYST. OSV. 145 
| 
| Jeg skal ikke gaa i detalj med omtale av kasuistiken over nerveana- 
-  stomose, men indskrænke mig til at gjengi resultaterne av de foreliggende 
samlereferater. 
Powers hadde i 1904 samlet 10 tilfælder av perifere lamheter av for- 
skjellig oprindelse i ekstremitets-nerver, der var behandlet med anastomose. 
I 5 eller 6 av disse ro tilfælder, det vil si i ca. 50 °/o, fandt Powers opmun- 
trende resultater. 
Dette tal mener Sherren er altfor lavt. Sherren har i 1906 samlet 25 til- 
faelder av blivende nervelamheter paa ekstremiteterne (deriblandt et par 
plexuslamheter) der var blit hehandlet med nerveanastomose. I 13 til- 
fælder mangler efterundersekelse, mens 12 er efterundersekt; og blandt 
disse 12 er der ifelge Sherren kun 2 tilfælder, som ikke blev gunstig paa- 
virket av operationen; de andre ro bedredes mere eller mindre efter ind- 
grepet. 
I de sidste aar er anvendelsen av nerveanastomose blit sterkt an- 
befalt av SPrrzv og STOFFEL til behandling av poliomyelitiske lammelser. 
Foruten disse kirurger har Stein og TuBgy hat gode resultater av denne 
metode, mens Murray og Dun kun har oplevet skuffelser. 
Mere enslydende er resultaterne av nervekrydsningens anvendelse ved 
facialislammelser. Indikationen for at utfore nervekrydsning er tilstede, naar 
derved en lammet nerve av hei værdi for patienten kan innerveres fra en 
nabonerve av relativt ringere vaerdi, saa dennes utbredningsgebet derfor 
kan ofres til fordel for den vigtigere lammede nabonerves. 
Denne indikation er given ved facialislammelser. Hvad enten lamheten 
skyldes en nekrose i pars petrosa, eller en overskjæring ved radikalopera- 
tion for kroniske orelidelser, eller den er av reumatisk oprindelse, har 
man her intet valg. Er lamheten otogen, forbyder nervens utilgjaengelighet 
i de benede omgivelser ethvert forsek paa fri transplantation ind i defekten, 
og ved reumatiske lamheter er der ingen indikation for fri transplantation. 
Her træder derfor nervekrydsning eller nerveanastomose ind med fuld ret 
og har feiret smukke triumfer. 
DrogniK synes at ha været den første, der utforte operationen i 1879, 
men publicerte sit tilfælde mange aar senere. Ballance gjorde nerveanasto- 
mose for facialisparalyse i 1895, FAURE og Furet i 1898, og Kennedy be- 
handlet en tic convulsif paa denne maate i 1899. 
SHERREN har i 1906 samlet 4o tilfoelder av facialisparalyse behandlet 
med nervekrydsning eller anastomose, 8 nervekrydsninger og 32 nerve- 
anastomoser. — Blandt de 8 tilfzelder i ferstnzevnte kategori gjordes 2 gange 
krydsning med n. accessorius, 6 gange med n. hypoglossus. I a//e de til- 
fælder, der undersektes tilstrækkelig længe efter operationen, var der aktiv 
Vid.-Selsk. Skrifter. I. M.-N. Kl. 1917. No. 1. 10 
