146 RAGNVALD INGEBRIGTSEN. 
M.-N. KI. 
bevægelighet i facialisgebetets muskulatur. Blandt de 32 tilfælder av nerve- 
anastomose var 20 facio-akcessoriske. I samtlige tilfælder, som var tilstrække- 
lig længe iagttat, kom der volontær bevægelighet. 
Nerveanastomose og nervekrydsning er nu saa at si blit den regulære 
behandling av blivende facialisparalyse. I 1907 hadde Iro og SovE-Sımo 
samlet 57 tilfælder, og antallet ekes stadig. 
Der er saagodtsom enstemmighet om metodens vaerdi, men der synes 
endnu ikke at herske fuld enighet om, hvorvidt krydsning eller anastomose 
er at foretrække, og mens enkelte operaterer anvender hypoglossus som 
»nevrotiser«, vælger andre, og vistnok de fleste, n. accessorius. 
Mens nerveanastomose eller nervekrydsning altsaa ved facialislamm.elser 
og som regel ved facialisdefekter er den rationelle behandling, rangerer 
nerveanastomosen ved behandling av defekter i ekstremitetsnerver ikke saa 
heit, og nervekrydsning kan her neppe komme i betragtning. Ti blandt 
de motoriske nerver paa ekstremiteten er den ene neppe vigtigere end den 
anden, og man vil betænke sig paa at ofre hele n. tibialis for at innervere 
n. peroneus, eller n. radialis for at innervere n. medianus. 
Men zerveanastomose er ogsaa paa ekstremiteterne en hensigtssvarende 
operation ved defekter i perifere nerver. At der fra et tversnit i den 
friske nerve vokser aksecylindre ut i den anastomoserte, lamme nerve, er 
en sikker sak, og multiplikationen av aksecylindrene paa suturstedet maa 
ogsaa ansees fastslaat. Det er derfor meget sandsynlig, at man kan opnaa 
nevrotisering av en lammet nerve ved at anastomosere den med en frisk 
nerve eller et friskt nervesnit, der er av adskillig mindre kaliber end den 
lamme nerve. Men den nerve, der skal nevrotisere den lamme, maa selv- 
sagt vaere av samme kvalitet; d. v.s.til at innervere en motorisk nerve 
maa vaelges en motorisk, til en sensibel en sensibel. Og skal man ana- 
stomosere en motorisk nerve til en blandet nerve, maa man av denne, 
efter Stoffels monster, utvælge bestemte nervebundter. Dette skal ifelge 
Stoffel ikke byde paa store vanskeligheter, men det er da ialfald uomgjeengelig 
nedvendig, at man for at anvende denne fremgangsmaate med utsigt til 
heldig resultat maa kjende nervernes topografiske anatomi ind og ut. 
En indskrænkning faar dog metoden allikevel derved, at snittet i den 
friske nabonerve nedvendigvis felges av en partiel lamhet i denne nerves 
utbredningsgebet. I de 25 tilfælder av nerveanastomose, som er referert 
av Sherren, er der kun meget ufuldstændige angivelser av utfaldssympto- 
" merne (lammelserne) efter snittet i den friske nerve. Sherren anfører rig- 
tignok, at man kan avdele !/, eller litt mere av en nerves tversnit, uten at 
dette resulterer i andet end en forbigaaende parese, men iagttagelserne 
er paa dette punkt endnu noksaa sparsomme, og fremgangsmaaten synes 
