1917. No r. UNDERS. OVER REGENERATIONSFORH. I NERVESYST. OSV. 155 
Den rolle, transplantatet her spiller under regenerationen, har ogsaa 
været opfattet paa forskjellig maate. Gluck antar, at transplantationen 
hindrer en del av nervefibrene i det perifere avsnit i at degenerere, og at 
den derved paaskynder retablering av funktionen. Men Gluck anfører intet 
til bevis for denne antagelse, og vi vet nu, at den ikke holder stik. 
BALLANCE og STEWART fandt, at transplantatet degenererer og der, og 
at det passivt gjennemvokses av Schwannske celler fra den centrale stump, 
hvorefter — i overensstemmelse med disse forskeres polygenistiske stand- 
punkt — aksecylindre utdifferentieres fra det Schwannske protoplasma. 
Forssmans indgaaende undersokelser over  orienteringsmekanismen 
under nerveregeneration resulterte i hans hypotese om neurotropisme, 
der er akceptert av Cajal. Forssmans eksperimenter viste, at et over- 
veiende antal av de fra den centrale stump utvoksende nervefibriller 
trængte ind i et transplantert nervesegments hilus, selv om dette var 
dislocert fra den centrale stump, saa nervefibrene for at naa derhen maatte 
gjøre en boining paa 90^— 180^, og Forssman forklarer dette ved kemo- 
taktiske paavirkninger fra transplantatet. 
Efter Forssmans smukke eksperimenter er det umulig at benegte eksi- 
stensen av en saadan indflydelse, som ifelge Cajal skal utgaa fra de 
Schwannske celler i den degenererte perifere stump; disse celler, der 
av monogenisterne var prisgit dyp obskuritet, er derved paa en maate 
blit rehabilitert. 
Men det maa ikke glemmes, at disse kemotaktiske paavirkninger er 
hypotetiske. Og jeg er ikke sikker paa, at nervefibrenes orientering under 
regeneration ikke like godt lar sig forklare uten den hypotetiske neuro- 
tropisme. 
Ranvier og Vanlair har hævdet det mekaniske princips fundamentale 
betydning for de utvoksende nervefibres orientering, og Vanlair har irette- 
lagt en del materiale til bevis for denne »Ranviers lov«. Stroebe og 
v. Büngner slutter sig til Vanlairs opfatning, og mine undersekelser bringer 
mig til at indta samme standpunkt. 
Mine grunde herfor er felgende: 
Vi vet, at de fra den centrale stump kommende nervefibre under sin 
indvoksning i det perifere avsnit eller ind i et transplantert nervesegment 
ikke foretrækker de Schwannske protoplasmabaand fremfor rummene mellem 
disse, men endog i stor utstrækning vokser mellem de Schwannske skeder. 
Jeg fandt, at de utvoksende aksecylindre med samme impetus styrter 
sig ind i et homoplastisk transplantat, hvis celler var dræpt ved ophetning, 
som ind i et overlevende transplantat, og at der histologisk ikke er nogen 
