I. 
Sporgsmaalet om sprogets oprindelse og væsen har interesseret men- 
nesker med forskertrang lige fra historiens morgen. 
Den græske filosofi optog selvfølgelig ogsaa dette sporgsmaal til 
drøftelse, og i PLATONS dialog »Kratylos« gives det følgende formulering: 
Er sproget qooe eller 9éo&?, det vil sige: Betegner ordene tingene i 
overensstemmelse med naturen, og har saaledes ordene en »sand mening« 
(og), eller er de blot vedtægtsmæssige betegnelser (vou)? 
Vi stiller det samme sporgsmaal saaledes: Er sproget et produkt af 
naturgivne kraefter og en naturbestemt udvikling, eller er det et kunst- 
produkt, et system af vilkaarligt valgte tegn — dette system være nu en 
menneskelig opfindelse eller en af Guddommen færdigdannet gave? 
Ud fra en af disse hypotheser spekulerede man allerede i den klas- 
siske Oldtid fuldstændig vildt paa grundlag af en sproglig viden, som ikke 
strakte sig synderlig ud over græsk og latin. 
Som bekjendt blev den fantastiske hypothese om menneskenes ned- 
stammen fra en mand og en kvinde, der af Gud var skabt som voxne 
mennesker, indarbeidet i den kristne. dogmatik og endog gjort til en 
axiomatisk forudsætning for denne. 
Ifølge denne lare var de to første mennesker allerede fra skabelses- 
eieblikket i besiddelse af fornuft og erfaring samt af et sprog tilstrækkelig 
fuldkomment til, at de kunde modtage Guds tilkjendegivelse af betingelserne 
for tilladelsen til som syndefri og udedelige mennesker at tilbringe livet i 
en have uden at behove at arbeide for foden. Dette af Gud færdigdan- 
nede og til det forste menneskepar overleverede sprog var det hebraiske ; 
og selv efterat de ferste mennesker havde brudt de bud, hvis overholdelse 
var betingelsen for tilladelsen til at opholde sig i haven og leve evindelig, 
og til straf for denne synd var blevet drevne ud og paalagt at serge for 
slægtens bevarelse, beholdt de og deres efterkommere det hebraiske sprog, 
indtil Gud for at hindre opferelsen af Babylons taarn forstyrrede sprog- 
enheden paa en saadan maade, at kun Jederne fik beholde det rene hebra- 
iske, medens de ovrige folkeslag maatte noie sig med fordarvede afarter. 
Vid.-Selsk. Skrifter. I. M.-N. Kl. 1918. No. 3. 1 
