IO PAUL WINGE. M.-N. KI. 
en sum af smaa variationer — dette spergsmaal er ikke lost ved noget af 
alle arvelighedsforskere som bindende bevis anerkjendt experiment}. 
Det er selvfolgelig ikke her stedet til at drefte dette problem; men 
jeg vil dog tillade mig den bemærkning, at det forekommer mig lidet 
sandsynligt, at den experimentelle arvelighedsforskning — saalænge dens 
felt ikke er væsentlig udvidet — vil komme til at laere os noget væsentligt om 
arvens forhoid til evolutionen. Man maa jo holde sig for eie, at denne forsk- 
ning hidtil (med fuld berettigelse) har indskrænket sig til at undersege den 
variable arv og ferst og fremst de afvigelser fra typen, som fremkommer 
ved krydsning (Mendelisme); men den har ikke beskjaeftiget sig med hele 
det ubegraensede, meget udflydende, problem, som de ældre arveligheds- 
spekulationer omspændte. Den har saaledes ikke optaget til behandling 
spergsmaalet om arveligheden af de for arten som saadan karakteristiske 
konstruktive grundtræk; den har f. ex. ikke beskjæftiget sig med spergs- 
maalet om, hvorfor alle hvirveldyr har et benskelet af en vis type — 
ligesaalidt som den har arbeidet med spergsmaalet om formerelsens væsen. 
Der synes os imidlertid, saalænge hele vor biologiske tænkning er 
bunden til evolutionsidéen, at foreligge en logisk tvingende nedvendighed 
til at antage, at arvelige egenskaber, eller rettere de vaevsdele, af hvilke 
de er funktioner — altsaa anlægspræget — under indflydelse af forandrede 
kaar kan undergaa varige forandringer. Det lader sig heller ikke — 
ligesaalidt for dyrene som for planterne — opstille en principiel forskjel mel- 
lem kimplasma og soma; og da lader det sig neppe heller antage, at kim- 
plasma er dækket af stormfrie fæstningsmure. 
Jeg mener, at idéen om den arvelige mneme letter os forstaaelsen af 
de blinde instinkters natur, og er dette saa, maa vi efter min mening 
være berettiget til indtil videre at benytte den som en brugbar arbeids- 
hypothese. 
SEMON antager — hvad han ogsaa felgerigtigt kan gjere — at der 
ogsaa udenfor nervesystemet finder sted en optagelse af mnemiske engram- 
mer; men det er vel givet, at, ialfald hos de heiere dyr, nervesystemet, 
specielt sanseapparatet, er seerlig skikket hertil. 
Naar et irritament indvirker paa en sensitiv nerve, forplanter virk- 
ningen sig gjennem centralnervesystemet til vedkommende motoriske nerve- 
bane og udleser en spænding med paafelgende afspænding af en muskel. 
Dette fænomen kalder vi en reflex; og en ufrivillig spænding af en muskel 
1 W. JoHANNSEN: „Arvelighed“ (1917). 
dès mt nn mt 
le th its. à 
