16 PAUL WINGE. M.-N. KI. 
semt en eller anden skik, medens manden var paa jagt. Hele denne be- 
tragtning fremmer naturligvis en stærk medfeling mellem de samherende 
individer og underholder en stadig frygt for ved allehaande mystiske paa- 
virkninger at skade sig selv eller sine nærmeste. Skyheden bliver inciteret, 
og tabu-idéer kommer til at beherske sindet. 
I overensstemmelse med de her beskrevne forhold fungerer ogsaa 
hukommelsen. Mærkeevnen har ofte en forbausende skarphed, navnlig kan 
evnen til at indprente sig stedlige detaljer vaere vidunderlig; og de op- 
dagelsesreisende faar derfor ofte anledning til at forbauses over det primi- 
tive menneskes evne til at orientere sig selv paa steder, som tidligere var 
det helt fremmede. Reproduktionsevnen har en tilsvarende skarphed, og 
den primitive gjenkjender derfor oieblikkelig det sted, som han for lang 
tid siden en enkelt gang har besegt, og han formaar at gjentage det en- 
gang horte med en noiagtighed, som har forekommet de opdagelsesreisende 
fast utrolig. Rekordationsevnen er derimod meget svagt udviklet; at ordne 
erindringsbillederne efter væsentligt og uvæsentligt og at ekforere netop 
det, som det i tilfælde kommer an paa, uden allehaande uvæsentlige biom- 
steendigheder — formaar derfor den primitive ikke. 
Kort sagt, det erindrede (mindet) er ikke et enkelt træk eller en en- 
kelt vigtig omstændighed, men et helt komplex uden logisk vurdering af 
de enkelte leds værdi. 
Fænomenerne søges forklarede ved analogier, som paa grund af kund- 
skabsmangelen og paavirkningen af drømme og hallucinationer bliver 
fantastiske; og under disse vilkaar er naturligvis analogisk bevisførelse 
umulig. Beviset for en antagen forklarings rigtighed føres derfor heller 
ikke ved et ræsonnement, men derved at paastanden gjentages et stort 
antal gange. 
Fantasien — det vil sige evnen til at bearbeide eller forandre fore- 
stillingernes indhold, forbindelser eller betoning — er svag, medens sugge- 
stibiliteten er stærk. Stemningen er kun svagt hemmet og følgelig mere 
labil med større svingningsamplitude. Det primitive menneske geraader 
derfor let i affekt med illusioner og hallucinationer, noget som antagelig 
væsentlig bidrager til at give dremmebillederne deres store livag- 
tighed. 
Dremmene er vistnok under den prælogiske som under den logiske 
mentalitet for den væsentligste del synsbilleder; men vi antager dog, at 
den praelogiske associationsmaade maa bevirke, at klangbillederne kommer 
til at spille en sterre rolle under den prælogiske end under den logiske 
mentalitet, og dette forhold maa vel antages at øve en mægtig indflydelse 
