1918. No.3.  PSYKIATRISKE BEMÆRKN. OM SPROGETS OPRINDELSE. 17 
paa dremmenes karakterer og særlig at styrke det auditive moments be- 
tydenhed. 
Efter hvad vi har lært om de primitive menneskers levesæt, er vi 
ikke berettigede til at frakjende dem moralske og ethiske forestillinger eller 
evnen til at vurdere et ethisk forhold — ialfald ikke forinden de er blevne 
depraverede ved omgang med civiliserede folk. Allerede den stærke soli- 
daritetsfelelse maa ansees som en ethisk og moralsk faktor af heit værd, 
og deres personlige hengivenhed roses af mange reisende, der er komne 
i nærmere bererelse med dem, fer civilisationen har paavirket dem. Men 
de primitive menneskers ethik og moral kan ikke preves med de civili- 
serede folks maalestok, dertil er deres mentalitet for uensartet. Den hoie 
suggestibilitet og impulsivitet i forbindelse med passivitetsfelelsen hindrer 
baade dannelsen og virkningen af kontrastforestillinger; felgelig kommer 
der kun en fattig handlingsmotivering istand, og viljen faar altsaa blot en meget 
ringe frihed. — Af det ovenfor udviklede fremgaar det efter vor opfatning, 
at det mest karakteristiske for den prælogiske mentalitet er det forhold, 
at den hele forestillingskreds naesten udelukkende bestaar af anskuelser 
(det vil sige forestillinger, som ved paavirkning af sanseindtryk dannes uden 
reflexion og kun for en meget ringe del af begreber (det vil sige 
sammensatte forestillinger, der fremgaar som resultat af reflexion over det 
erfarede). Begrebsdannelsen er ialfald for fattig til, at der i synderlig 
grad kan komme istand en association efter begreber, hvilken associations- 
maade netop er den karakteristiske for den logiske mentalitet. Ganske 
vist foregaar der ogsaa under denne mentalitet foruden den begrebsmæs- 
sige tillige andre associationer af forestillingerne — særlig efter lydlighed, 
men disse spiller kun en underordnet rolle eller ialfald ikke den domine- 
rende som under den prælogiske. 
Overgangen mellem den prælogiske og den logiske mentalitet er dog 
ingenlunde skarp; tvertimod udvikler den prælogiske sig henimod den 
logiske gjennem et tidsrum, der vel spaender over hundredetusinder af aar; 
ja denne udvikling er nok endnu langt fra tilendebragt selv hos de heiest 
civiliserede nationer. Allerede i den totemistiske tid, ‘som efter min op- 
fatning kan antages at tage sin begyndelse med erkjendelsen af respira- 
tionsfænomenet og slutte med patriarkatets definitive seir!, sondres der 
mellem den levende og den livlese natur, og hermed finder en begyndende 
begrebsdannelse sted. Denne udvikling kan dog ikke naa synderlig 
udover de ferste tilsprang, fer sproget har erholdt en vis grad af fuld- 
kommenhed; men naar ferst dette maal er naaet, kan de videre fremskridt 
1 Se Pau WINGE: „Psykiatriske og sexologiske bemærkninger om tabu og totem“ (1915), 
Vid.-Selsk Skrifter. I. M.-N. Kl. 1918. No. 3. 9 
