1918. No. 3: PSYKIATRISKE BEMÆRKN. OM SPROGETS OPRINDELSE. 23 
Det at et enkelt sanseindtryk kan ekforere et helt forestillingskomplex, 
gjælder forøvrigt ikke blot de pinlige erindringer, men ogsaa lyse minder, 
ved hvilke vi gjerne dvæler, samt indifferente erindringer. Vi har jo alle 
erfaret, hvorledes syns- og hørselsindtryk kan ekforere gamle minder, helt 
fra vor barndom, som ikke synes at have nogen betydenhed for vor per- 
sonlighed. Et vers, som vi har lært i vor barndom, og som har ligget 
forankret i underbevidstheden i en lang aarrække, kan pludselig under paa- 
virkning af et ydre sanseindtryk ekforeres, saa vi klart husker det hele; 
ja vi har endog exempler paa, at uforstaaede ord — f. ex. af latinske 
bønner — som vedkommende har hørt i barndommen, men senere for- 
glemt, kan ekforeres med stor nøiagtighed. 
Men konflikten i sindet mellem de pinlige erindringer og personlig- 
hedens frigjørelsesforsøg er for vort emne af betydelig interesse, navnlig 
fordi den hyppigt ligger til grund for en akut affekt, under hvilken be- 
vidstheden i større eller mindre grad omtaages og indsnevres. 
Vi skylder S. FREUD samt hans medarbeidere og elever en betydelig 
række arbeider angaaende de heromhandlede pinlige minder og deres 
psykiatriske vurdering, hvilke har fremkaldt et indgaaende studium af og 
diskussion om de heromhandlede problemer. Den Freudske skole frem- 
hæver stærkt de sexuelle! skuffelser som grundlag for de pinlige kom- 
plexer. Skolen har imidlertid delt sig i flere retninger, af hvilke enkelte 
lægger en meget betydelig vægt paa skuffelser af anden art. 
Til opsporing af komplexerne benytter Freudianerne sig af den saa- 
kaldte psykanalyse. 
Selv det psykisk normale menneske gaar neppe helt fri for de herom- 
handlede konflikter; men disse forløber hos dette roligt, uden at forestillings- 
perseverationen bliver truende for sindsligevægten. 
Den logiske mentalitet hemmer affekterne og hindrer derigjennem de 
nævnte konflikter i at vinde herredømmet over sindet; og jo nærmere ved- 
kommendes mentalitet staar den prælogiske type, desto svagere bliver 
derfor ceteris paribus den hemmende indflydelse. Under de sindslidelser, 
som karakteriserer sig ved prælogisk mentalitet, kan de heromhandlede 
konflikter antage svære former. Affektintensiteten bliver nemlig under 
disse lidelser ofte meget stærk, og i sammenhæng hermed indtæder der en 
større eller mindre omtaagning af bevidstheden og indsnevring af sindet. 
Konflikten kan derfor spille af med overordentlig kraft, idet personligheden 
med opbydelse af al sin energi søger at fjerne det psykiske fremmed- 
legeme. Selvbebreidelsen og selvforsvaret kjæmper haardt om seiren. 
1 Freudianerne tager dog dette ord i en overmaade vidtomfattende betydning. 
