1918. No. 3. PSYKIATRISKE BEMZERKN. OM SPROGETS OPRINDELSE. 25 
delelsesmiddel. — Hos de nulevende anthropoide abearter skal man, efter 
hvad der anføres, i forbindelse med skriget kunne here artikulerede lyd; 
og det er vel antageligt, at saadanne lyd bidrager til at variere skriget og 
saaledes fuldkommengjere dette som meddelelsesmiddel; men saalænge man 
ikke hos disse dyr med sikkerhed har konstateret meddelelser ved hjælp 
af artikulerede lyd uden forbindelse med skrig!, maa man efter vor 
mening gaa ud fra, at de uddede hominider (menneskets naermeste stam- 
faedre, antagelig en eller flere halvabe-arter) har erhvervet artikulations- 
evnen, efterat afspaltningen fra de ovrige abearter havde fundet sted; og 
denne evne har utvilsomt ferst efter en lang udvikling naaet frem til den 
grad af fuldkommenhed, som den har hos nutidens mest primitive folke- 
stammer. 
Allerede hos spædbarnet kan krampe frembringe visse sproglyd. En 
ulystfornemmelse kan saaledes fremkalde rynkning af næsen, og hvis luften 
herunder udstedes gjennem denne, vil der fremkomme en n-lyd. Det de- 
spektive j skyldes ogsaa en lignende foregang, og interjektionerne, der i 
fortrinlig forstand er affektlyd, er jo ogsaa artikulerede. 
At der under hysteriske kramper kan fremkomme artikulerede lyd, er 
vel kjendt; men det har været paastaaet, at dette blot sker, naar vedkom- 
mende staar i begreb med at tale; med andre ord, at der her altid fore- 
ligger intentionskramper; og det maa ogsaa medgives, at saa 1 almindelig- 
hed er tilfalde. Vi mener dog, at man er berettiget til at hævde den 
mening, at intention ikke er nogen nødvendig betingelse for, at kramper i 
de betræffende muskelgrupper skal kunne indtræde, og hvis saa sker, maa 
der fremkomme artikulerede lyd. 
Men kloniske kramper bestaar som regel ikke i en enkelt rykning, 
men i flere paa hinanden folgende, der som oftest kumuleres i grupper 
med længere intervaller. Hvor derfor kramperne frembringer artikulerede 
lyd, vil ogsaa disse blive gjentaget flere gange (reduplicerede), hvorhos 
der paa grund af kumulationen lettelig vil indtraede en vis rhythme. 
Affektytringer, særlig de akute, er i og for sig skikkede som medde- 
lelsesmidler. Dyrets holdning giver allerede besked om dets stemning og 
begjær, og i forbindelse med dets sterrelse, udseende og lugt samt stil- 
ling og omgivelser — tillige om dets angrebs- og forsvarsevne. Selv det 
monotone skrig giver yderligere værdifulde oplysninger, og disse fuld- 
kommengjeres, eftersom skriget kan moduleres. Varselsskriget spiller jo 
for mange dyr en overordentlig stor rolle. 
1 Angaaende sporgsmaalet om, hvorledes det i saa hensende virkelig forholder sig, vil jeg 
ikke have udtalt nogensomhelst mening. 
