1918. No. 3: PSYKIATRISKE BEMÆRKN. OM SPROGETS OPRINDELSE. 4I 
nærmere indtrængen i dens væsen kunne kaste lys over den prælogiske 
analogislutnings mekanisme; og denne har utvilsomt spillet en vigtig rolle, 
navnlig i semasiologisk henseende, men ogsaa med hensyn til den lydlige 
sammenglidning af forskjellige ord; og for det andet ber man neppe fra- 
kjende den inaffektive glossolali en væsentlig indflydelse paa selve orddan- 
nelsen — om ikke i den aller ældste tid saa dog paa et protoglossisk ud- 
viklingstrin eller ialfald paa et stadium, der ligger forud for det, som re- 
præsenteres af de mest primitive af de existerende sprog; og navnlig maa 
det nævnes som heist rimeligt, at dromme har ovet en stor indflydelse. 
Naar man da stiller sig spergsmaalet om, hvorvidt den inaffektive 
glossolali, som vi forefinder hos vor tids paranoid demente, har interesse 
for studiet af den oprindelige sprogdannelse, maa man holde sig for eie, 
at disse patienters mentalitet i væsentlig henseende er den samme som de 
primitive stammers, og det maa derfor paa forhaand synes rimeligt, at 
studiet af den maade, hvorpaa disse under affektfrie tilstande tilveiebringer 
det for deres behov nødvendige ordforraad, vil være oplysende for for- 
staaelsen af de primitive stammers orddannelse; thi menneskenes anato- 
miske og fysiologiske betingelser for sprogdannelsen har jo i menneskehedens 
ældste tid vaeret væsentlig den samme som i nutiden, og naar dertil kom- 
mer en væsentlig lighed i mentaliteten, maa efter vort skjen visse analogi- 
slutninger være berettigede — selvfølgelig under skarp kritik; og ogsaa 
fra lingvistisk hold har det jo i den nyere tid med styrke været fremholdt, 
at man i den maade, hvorpaa nutidens sprogudvikling foregaar, maa søge 
oplysninger om fortidens — og vice versa. 
Vi mener, at berettigelsen af saadanne analogislutninger strækker sig 
et godt stykke udenfor det felt, hvor affekter og gebærder kommer i af- 
gjørende betragtning. 
Vi skal med nogle exempler søge at belyse det ovenfor udviklede 
angaaende glossolaliens væsen og blandt disse først omtale tre tilfælde 
blandt Gaustad sindssygeasyls patienter, af hvilke de to første gjælder 
paranoid demente, hvis glossolali ansees som inaffektiv, og det tredje en 
hysteriker, hvis glossolali opfattes som affektiv. 
No. 1, som er en 52 aar gammel mand, der lider af den fantastiske form 
af paranoid dements, og hos hvem tendentsen til substantiation er stærkt 
fremtrædende, forklarer, at han har følgende indretninger i sin hjerne: 
navnetavlen, der ogsaa kaldes kaasjetten, salæren, spirallen, fisken, de 
dobbelte symboler og kontakten. Navnetavlen, der er et redskab, som 
kan aabnes og lukkes, har forskjellige »afsorteringer« med hvert fag for sig 
selv, en for lægevidenskab, en for sprogvidenskab og en for retsvidenskab, 
