Om magnctinduktion i roterande metalhhifcov. 115 



tens norrpol är ställd öfver den norra hälften af skifvan eller dess sydpol 

 öfver den södra hälften, norrpolens afvikning kt öster (1, 4, 6), men med 

 norrpolen ofver södra eller sydpolen öfver norra hälften uppstår en vesiUij 

 afvikning- hos norrpolcn (2, 3, 5), och hegge polernas verkningar på samma 

 sida upphäfva hvarandra (S). 



Men detta är ännu endast faktum, icke någon förklaring. För att vinna 

 en sådan måste man (såsom äfven hittills blifvit gjordt) taga sin tillflykt till 

 läran om induktionsströmmar. Att genom magnetnålens inflytande sådana 

 strömmar måste uppstå i den rotei'ande skifvan är klart; frågan blif\'er Idott 

 att bestämma deras riktning. Hufvudsakligen kunna dessa strömmars direk- 

 tioner antingen vara eller åtminstone fördelas i tvenne: radiala eller tangen- 

 tiala. llvardera af dessa hafva äfven af särskilda författare blifvit begag- 

 nade vid deras försök att förklara orsaken till i fråga varande fenomen. 



Företager man en närmare granskning af de förklaringar, som äro grun- 

 dade på antagandet af l'adiala eller diametrala induktionsströmmar, finner man 

 att de stödja sig dels på särskilda i dylikt hänseende anställda expérimen- 

 ter, dels på olika utur dessa härledda s. k. lagar. H\ad de förra angår, 

 äro de hufvudsakligen tvenne, begge anställda af Faraday^ Det första kon- 

 staterar det faktum, att då en magnet, hållen med sin norr})ols ända vinkel- 

 rätt emot en remsa af koppar (eller någon annan metall), föres långsåt denna, 

 induceras deraf en ström, som, om magneten röres i riktning åt en deremot 

 vänd person, i remsan under magnetpolen går fiån personens högra till dess 

 venstra sida. ') Detta var en nära till hands liggande variation deraf att 

 öfver en roterande kopparskifva hidla en deremot vinkelrätt ställd magnets 

 norrpol, hvaraf vid medsolsrotation således äfven en inducerad ström ifrån 

 centrum till periferin måste uppkonnna. På grund af detta försök har så 

 väl Faraday sjelf som någre andra författare t. ex. Eiscnlohr^) och Ga- 

 varret •*) antagit att äfven en horizontelt öfver skifvan liggande magnets 

 norrpol deri inducerar en dylik ström ifrån centrum till periferin. Denna 

 slutsats kan dock ej anses fullt befogad, emedan de inducerande magnet- 

 strömmarne i det ena och det andra fallet ega alldeles olika tiktning. Vid 

 magnetens vinkelrätta ställning mot skifvan anses ncmligen endast de paral- 

 lelt med rörelseplanet, men vinkelrätt mot rörelsens riktning löpande ström- 



') Experlmcniul rc.s-eardicn in Elcdriciiy. § 4 On Arugos mu(pitiic plicnomcno. (101 

 — ^108 J Tninsactioiis pliilosopliical 18.32. 



2) I.ärubok i. Fysiben, öfrcrs. af Lnmlhqvisl. Stlilin 1841, § 492, 403. 



^) l.elirhncli der K/celriciläl. dculsih licurJicitcl ron Ii. Arendt. 2:r Tli. Leijizig 1860. 

 8. 23Ö-2J0. 



