116 Ad. Moberg. 



marne inducera i fråga varande sido- eller radiala strömmar, då deremot de 

 g eller tvärt emot densamma g-; 



^^l»J v ttl tiill.l\j aL\Xyj ^'LLK/L L tl\.l l<li.C\> H 11 U 1 11 111 til , 



i rörelsens riktning eller tvärt emot densamma gående hållas för overksamma. 



Ty förklaringen öfver Induktionen är den, att på det ställe af skifvan, som 

 ligger midt under polen, uppstår en ström, hvars riktning är motsatt ström- 

 men i den sida af magneten, till hvilken det närmar sig, och lika riktad 

 med strömmen i den sida, som det redan passerat och från hvilken det af- 

 lägsnas. Således göres härvid intet afseende på de i magneten tangentielt 

 (i rörelsens riktning) gående strömmarne. Hos en horizontelt liggande mag- 

 net äro åter endast de sednare, eller rättare blott den ena af dem — den 

 som befinner sig i den åt skifvan vända sidan — verksam såsom induce- 

 rande. Men en deraf förorsakad radial induktionsström kan ingalunda för- 

 klaras på samma sätt som den i ofvananförda experiment uppstående. Oak- 

 tadt således faktum i begge fallen är enahanda, nemligen det att en ström 

 från centrum till periferin deraf induceras, så tjenar likväl det ena icke till 

 förklaring och upplysning af det andra. 



Deremot eger ett annat äfven af Faraday ^) anstäldt experiment på det 

 i fråga varande fallet sin fulla tillämpning. Detta bestod deri att han lät 

 en rund kopparskifva rotera emellan polerna af en hästskoformig magnet och 

 bestämde riktningen af de strönnnar, som derigenora i skifvan induceras. Ty 

 dervid kunde endast den ström, hvilken man tänker sig uti den åt skifvan 

 vända sidan af magneten, utöfva en inducerande verkan. Denna verkan ut- 

 tryckte han sjelf endast genom den allmänna regel, som äfven gäller för det 

 förut anförda fallet, att dä skifvan vrides medsols (på samma sätt som en 

 skriif) och en magnets norrpol hålles deröfver, induceras deraf i skifvan en 

 s fr öm gående under polen från centrum till periferin: roterar skifvan i 

 motsatt riktning eller om en magnets sydpol hålles deröfver vid förra rota- 

 tionen, induceras en ström ifrån periferin till centrum. Placerad under 

 skifvan åstadkommer hvardera polen en ström af motsatt riktning mot den 

 på öfra sidan deraf inducerade. Denna fur alla ställningar af magneten 



') Vanligtvis omtalas i läroböcker detta experiment såsom Faraday's, men i ofvan- 

 citerade Expérimental researches in Electricihj (84) beskrifves tillgången dervid sådan, att 

 polstycken af jern eller stål voro filstade vid ändan af magneten och dessa med sina ändar 

 riktade emot skifvan, således på samma sätt som i nyss omtalade försök. Dock synas åt- 

 minstone i vissa experimenter dylika polstyckcn icke blifvit begagnade (248), och då förfat- 

 taren sjelf säger, att ställningen eller läget af magnetens axel är någonting likgiltigt i af- 

 seende å den elektriska strömmens riktning, blott samma pol befinner sig på samma sida af 

 skifv.an (122), måste man antaga att försök blifvit anställda äfven på det af Wiedemann, 

 Muller, Kessler m. fl. beskrifna sättet, d. v. s. utan polstyckeu. 



