Om magnetinduktion i roterande metalhkifvor. 117 



gällande regel, som visserligen eger sin fulla riktighet, kan likväl icke an- 

 ses lenina någon förklaring öf\'er fenomenet eller dess orsaker. Ty det som 

 vid en sådan i främsta rummet borde framhållas, den inducerade strömmens 

 riktning såsom beroende af den inducerandes, kommer här icke i fråga, och 

 förhållandet emellan magnetströmmens och rotationens direktion är för denna 

 regel likgiltigt. Det är således icke underligt att senare författare sökt att 

 ur detta experiment dérivera en mera tlieoretisk förklaring eller en naturlag. 

 Denna lag har blifvit formulerad sålunda: Roterar skifvan i samma rikfiiing, 

 som strömmen i den åt henne vända sidan af magneten eger, induceras 

 deraf i skifvan en ström gående från centrum till periferin, röres åter skif- 

 van i motsatt riktning, uppstår en ström ifrån periferin mot centrum. Men 

 oaktadt här indnktionsströmmens direktion ganska riktigt är ställd i beroende 

 af magnetströmmens och skifvans rörelses riktning, finner man lätt, om man 

 antager att en öfver skifvan horizontelt sväfvande magnetnåls deklination för- 

 orsakas af en sålunda inducerad ströms återverkan derpå enligt Amperes 

 bekanta regel, att denna lag icke öfverensstämmer med fenomenet i alla ställ- 

 ningar af magnetnålen. I ställningen I af of\an (s. 114) beskrifna fall rö- 

 rer sig skifvan under norrpolen i motsatt riktning mot magnietströmmen och 

 sålunda borde deri en ström induceras gående ifrån periferin till centrum, 

 h vilken måste föranleda nordpolens afvikning åt vester, likväl afviker tvertom 

 densamme åt öster. Likaså är i ställningen 2 skifvans rörelseriktning un- 

 der norrpolen motsatt strönnnens i magneten, och följakteligen borde man 

 här hafva att påräkna en ström ifrån periferin till centrum, d. v. s. från S 

 till N, som skulle vrida magnetens norrpol åt öster, men denne vänder sig 

 åt vester. I ställningen 8 borde äfvenledes, om magnetnålen sväfvar öfver 

 norra hälften af skifvan, en ström från periferin till centrum, eller om den 

 är placerad öfver den södra hälften, en ström från centrum till periferin 

 induceras, således i hvardera fallet en ifrån N till S, hvilken skulle åstad- 

 komma en vestlig afvikelse, som dock icke inträtfar. Häraf synes tillräck- 

 ligt att ofvananförda lag icke uttrycker sakens rätta förhållande eller kan 

 tillämpas för andra fall, än då magnetens poler äro vända åt skifvans cen- 

 trum. 



x4.tt de författare, hvilka grunda sin fiirklaring öfver Arago's fenomen 

 på denna lag, dervid måste hafva förbisett en eller annan vigtig omständig- 

 het eller låtit något faktiskt misstag inflyta, är sålunda sjelffiillet. Så fin- 

 ner man i Joh. Müllers Lehrbuch der Physik xind Meteorologie (Bearbei- 

 tung von Pouillets Lehrbuch der Physik) detta fenomen förklaradt med föl- 

 jande ord: „Wenden wir dies auf den Fall an, dass ein horizontaler Magnet 



