Om 'inatjaefinduktion i roierande metcdlsLifvor. 119 



icke så tydlig-, som man kunde ega skäl att fordra, och kan, i synnerhet 

 vid tillämpning- pä det fenomen, h varom här är fräg-a. lätt förorsaka tvekan 

 om h vad som bör fOrstäs under uttrycket „den h vilande tråden'-, sä vida här 

 förekomma endast en magnetnål och en roterande skifva. Men skulle man 

 här under detta uttryck förstå niagnetnälen (eller den inducerande strömmens 

 ledare), så vore lagen ögonskenligen orätt, emedan den inducerade strömmen 

 alltid försätter magnetnålen i rörelse åf samma häll skifvan roterar. IMenin- 

 gen är således den, att i den rörda (d. v. s. här roterande) ledaren induce- 

 ras en elektrisk ström, hvilkens riktning är sådan, att, genom vexelverkan 

 emellan densamma och den inducerande, ledarens rörelse motarbetas och 

 skulle, om denne vore Imlande, öfvergå i en motsatt dess nuvarande, i hän- 

 delse den inducerade strömm.'ns ledare icke veke undan eller attraherades, i 

 hvilka fall naturligtvis begges rörelse erhåller samma riktning. Detta fram- 

 står tydligt ur de tre experimenter, på hvilka Lenz grundat nyss anförda 

 lag-, nendigen l:o då en ledare nä'rmas till en elektrisk ström, uppstår deri 

 en sådan, att den af den förra repelleras, och dä den atlägsnas, deraf attra- 

 heras (Faraday); 2:o då en ledare, som bildar rätt vinkel med en ström, 

 vrides till parallelism med denne, uppkonuner deri en ström till riktningen 

 motsatt den torra, således sådan att de reixdlera Inarandra (Lenz); l3:o då 

 en begränsad ledare hållen vinkelrätt mot riktningen af en obegränsad ström 

 föres åt samma håll strömmen går, induceras i den förra en ström riktad al 

 den obegränsade strömmens ledare, och då den föres emot strömmens rikt- 

 ning- upi)står deri en ström gående ifrån denna ledare (Nobili). Alen denna 

 lag, ehuru den aldrig kan felslå, emedan den uttalar endast sjelfva faktum 

 att, då en elektrisk ström genomgår den ena af tvenne i hvarandras gran- 

 skap belintliga rörliga ledare, eii rörelse lios endera af dessa åstadkommer 

 en rörelse åt samma håll hos den andra verkad förmedelst en momentan 

 elektrisk ström i den som förut icke egde någon elektricitet, hmehåller icke 

 någon förklaring- öfver den inducerade strömmens riktning i de särskilda tal- 

 len, utan äfven den är blott, i likhet med Amperes bekanta regel, en an- 

 visning- att ur sjelfva fenomenet bestämma denna ströms direktion. Ty om 

 man vid tillämpningen deraf på det i fråga varande fenomenet (rotations mag- 

 netismen) enligt densamma för ställningen 1 ock kan a priori säga att den 

 i skifvan inducerade strömmen skall gå från S till N, (emedan magnetens 



hier dem Dralite gegebenen ger.aile entgegengesetzt wiire, vorausgesetzt, dass der ruhende 

 Draht nur in Richtung der Bewegung und entgegengesetzt beweglieli wäre." Poggend. An- 

 nalen XXXI (1834) s. 484. 



