Om mnrjnptinduktion i rofei-aiide mefallslafvor. 123 



Osann ') utgår dervid från det i enlighet med Lenzs lag- inträffande feno- 

 men, att en magnetnål, ställd under en koppartråd liggande i magnetiska 

 meridian, då dess norrpol \rides mot vester, i tråden inducerar en ström 

 från norr till sekler (således ställd ößier tråden en från söder mot norr) eller 

 en som skulle försätta nålen i rörelse med riktningen motsatt den man gif- 

 vit densamma. Derefter anföres Induktionen i en kopparskifva, långsåt hvil- 

 ken en vinkelrätt mot dess plan ställd magnet föres, ocli sedan Faradays 

 experiment med de radiala strömmarne i en roterande skif\'a. Slutligen om- 

 talas Ar ägos försök, livaroni yttras: „Nach den bereits mitgetlieilten That- 

 sachen ist es nun leicht eine Erklärung der Bewegung der Magnetnadel zu 

 geben. Wenn bei dem früher beschriebenen Versuch ein Strom entsteht, 

 wenn eine Magnetnadel unter einem parallel laufenden Leitungsdraht um ihre 

 Axe bewegt wird, so muss auch hier in der Kupferscheibe ein Strom her- 

 vorgerufen werden. Da wir uns nun jeden Magnet als einen Körper vor- 

 zustellen haben, um welchen fortwährend elektrische Ströme kreisen, so wer- 

 den diese als die wirkende Ursache zu betrachten seyir" Härvid hänvisas 

 till en figur föreställande en ända af magneten och derunder en rätlinig jn-o- 

 jection af skifvan roterande åt samma håll som strömmen i magnetcns undre 

 sida, från venster åt höger. Författaren fortftn- derefter: „Bewegt sich nun 

 die Scheite in der angegebenen Richtung, so wird links bei Annäherung an 

 dem Magnet ein entgegengesetzt laufender Strom und rechts bei der Entfer- 

 nung ein gleichlaufender entstehen. Beide wirken nach einerlei Richtung, 

 der eine abstossend, der andere anziehend und müssen daher eine Bewegung 

 der Nadel in der Richtung, in welcher die Scheibe gedreht wird, nach sich 

 ziehen." Man finner sålunda att författaren härvid alldeles icke begagnar 

 sig af de anförda fakta för att förklara detta fenomen, utan helt plötsligt 

 öfverspringer ifrån de radiala strömmarne. hvilka Faraday och Lenz om- 

 talat, till strömmar i tangential riktning (ty sådane måste väl menas med 

 „entgegengesetzt" och „gleiehlaufend"), bvilkas tillvaro hvarken är bevisad 

 eller ens låter i alla ställningar af magneten förena sig med det törst an- 

 förda faktum att en radial ström i skifvan under magneten induceras i den 

 ofvan angifiia riktningen. Ty då i ställningen 1 den radiala strömmen går 

 ifrån söder till norr, så kan sAårligen anses dermed öfverensstämmande, att 

 vid norrpolen i skifvan skulle existera tangentiala strömmar, som på högra 



les deux le même genre d'impulsion, comme cela apparaît évidemment par la fig. 3, ou l'on 

 représente pour le pôle S ce que représentait la fig. "2 pour le pôle N." 



1) GnmdziUje di'r Lehre von dem Magnetismus inul der Elekiricilöt 1847. 



