130 ^ Ad. Moberg. 



gramm. Rotationen af kopparskifvan kunde hos denna förorsaka en dévia- 

 tion af endast omkring 20". 



Med samma kopparskifva och på g-lasskifvan ställda magnetnålar af olika 

 längd anställdes äfven de ofvanföre (s. 114) omtalade försök, hvilkas all- 

 männa resultat derstädes äro anförda och utgöra den faktiska grundvalen för 

 mina kritiska anmärkningar vid de' af särskilda författare uppställda theori- 

 erna för dessa fenomen. 



Då nu denna kopparskifva snbstituerades af en annan af 0,377 meters 

 diameter och samma tjocklek, som genom insvarfning blifvit fördelad i 13 

 koncentriska ringar af 10 k 12 mm. bredd samt innerst en cirkelrund skifva 

 af 6 centim. diameter, hvilka alla förraedelst messingsskrnfvar fastades på 

 en rund trädskifva, så att de icke stodo i någon ledande förbindelse med 

 hvarandra, hvarvid tillika bör märkas att dessa koncentriska kopparringar 

 alltid befunno sig 9 mm. under glasskifvan, eller 5 mm. närmare till magne- 

 terna och solenoiden än den hela kopparskifvan, så kunde vid dess rotation, 

 uppdrifven till den största hastighet, som var möjlig att åstadkomma, ingen 

 inverkan på magnetens eller solenoidens ställning förmärkas, ehuru alla nyss 

 anförda sex försök med det noggrannaste iakttagande af samma omständig- 

 heter flere gånger repeterades. Endast en liten oscillation af 2 à 3 grader 

 på ömse sidor om magnetens ställning vid skifvans hvila kunde i fal- 

 len 2 och 3 observeras, och det lika vid rotation så väl åt höger som åt 

 venster. ') 



Samma negativa resultat eller fullkomlig frånvaro af all devierande in- 

 verkan på magneten observerades äfven, då blott den ena hälften af den 

 upphängda magneten hölls sväfvande öfver den koncentriskt delade skifvan 

 under dess rotation. 



Detta förhållande synes mig evident och afgjordt bevisa att magnetnå- 

 lens horizontala rörelser öfver en roterande metallskifva icke förorsakas af 

 deri inducerade tangcnfiala strömmar; ty för uppkomst af sådane förefinnes 

 här intet hiiider, och egde de det af ofvan anförda författare (De la Rive, 

 Osann, Kun z ek) antagna inflytande på magneten^ så skulle ett sådant 

 äfven här, om ock i mindre grad, förmärkas. Deremot äro radiala strömmar 

 i detta fall omöjliga, och då vid deras upphörande magneten förblifver stilla- 

 stående, så eger man fullt skäl till den slutsats, att i fråga varande feno- 



*) Jag har sedermera fuunit att ett experiment något när liknande detta blifvit redan 

 föreslaget af Faraday och verkstäldt af Chris tie, likväl med en perpendikulärt ställd mag- 

 net och endast en cirkulär inskärning i skifvan. Se Ann. de chimie et de phys. T. L, p. 61. 



