Om magnetinduktion i roterande metallskifvor. 



137 



går fi// niagneten, då dennes nndre ströms och skifvaus rörelseriktning- öfver- 

 ensstäinnia, men frän niagneten, då dessa rörelser äro motsatta, tilltager 

 ännu sedan magnetens inåtvända ända förflyttats förbi skifvans medelpunkt 

 ända till 2 à 3 centimeters afstånd derifrån på andra sidan, då den åter be- 

 gynner aftaga. Anledningen till denna omvexling kan lätt förklaras så, att 

 den i medelpunktens grannskap inducerade strömmens styrka genom fram- 

 tlyttningen aftager i starkare progression än den andra, hvilken dessutom 

 förstärkes af en på andra sidan om medelpunkten inducerad ström af samma 

 riktning; likväl blifver denna förstärkning allt svagare, ju mera magneten 

 utflyttas utom den radie, som ligger emellan de af fjädrarne berörda punk- 

 ter af skifvan, ty utanför densamma är magnetens verkan derpå ganska ringa 

 eller ingen. Dessutom inverkar härvid en annan omständighet, som längre 

 fram kommer att närmare beröras. 



En bekräftelse liärå lemnas ytterligare af följande observationsserie, i 

 hvilken dock maxima, som inträffa på förut angifna ställen, äro, med anled- 

 ning af magnetens större afstånd ifrån beröringspunkterna, mindre än i de 

 föregående, äfvensom en ömvändning af deklinationernas serie inträffar, då 

 magnetens medellinie passerat skifvans medelpunkt. 



C. Den ena kopparfjädern (aj i beröring med skifvans norra, 

 den andra (bj med dess södra rand, på 7 millimeters afstånd från 

 kanten. Magneten med norrpoleu vänd åt norr framflyttades i magnetiska 

 meridian diametralt öf\er skifvan ifrån söder åt norr. 



18 



