140 



Ad. Moberg. 



motsatta strömmar induceras under hvardera hälften af magneten, af hvilka 

 likväl den mot skifvans kant befindtlig-a eller yttre strömmen är något inten- 

 sivare. Äfven synes af stället för maximum af deras intensitet att de indu- 

 cerade, såsom i serierna I) och E är fallet, af magnetströmmar gående i 

 samma riktning som skifvans rotation hafva begge sin (positiva) direktion åt 

 magnetens (eller radiens) midt, och deremot, då skifvan roterar emot mag- 

 netströmmen, ut ifrån midten åt magnetens ändar och utöfver desamma. Att 

 i hela serien D den yttre strömmen i skifvan har öfverhand, äfvensom att i 

 serien E denna i början gör sig företrädesvis gällande, är af det anförda 

 lätt begripligt. 



Lades tvenne magneter af samma storlek ocli styrka som den ena hit- 

 tils använda öfver tvenne motsatta radier af samma diameter (magnetiska me- 

 ridian) sålunda att den södra magnetens norrpol och den norras sydpol vid 

 medelpunkten berörde hvarandra (hvarutora ett ankare af mjukt jern ännu 

 lades deröfver) och de således kunde anses utgöra en öfver hela skifvan sig 

 sträckande magnet, så inträffade visserligen hvad som enligt antagandet att 

 strömraarne gå till och ifrån magnetens medellinie borde ske, nemligen att 

 en ström i samma riktning — från söder till norr — gick öfver hela den 

 under magneten befintliga diametern, likväl förniärktcs äfven härvid \issa 

 om ock obetydliga variationer i dess intensitet, såsom synes af följande ob- 

 servationsserie : 



F. Kopparfjädern a vid norra kanten af skifvan, 5 mm. från 

 dess rand; fjädern /; flyttades under magneterna från södra kan- 

 ten mot den norra. 



