Om magnetmdnktion i roterande metcdlskifvor. 145 



Pä grund häiaf anser jag de i serierna G, H, I och K i gTannskapet af 

 skifvans medelpunkt af galvanometern angifna strömmar icke existera i den 

 antecknade riktningen, utan utgöra endast en genom galvanometern löpande 

 förgrening af den genom hela skifvan från söder till norr gående i serien F 

 riktigt bestämda strönnnen, hvilken således äfven här, då skifvans rotation 

 sker i samma riktning som magnetsströmmen — på södra sidan — går åt 

 magnetens medellinic, men då deras riktningar äro motsatta — på norra si- 

 dan — går ifrån densamma. 



IVIen med anledning liäraf uppstår naturligtvis genast den fråga: inträf- 

 far icke äfven i de förutgående försöksserierna eti sådan förgrening, hvilken 

 möjligen kunde föranleda tvifvel om det verkliga resultatet af dessa? Här- 

 till svaras att en sådan visserligen uiuler sauuna vilkor äfven der hör suppo- 

 nei-as, men densamma kan icke i något fall föräiulra de af dem dragna re- 

 sultaterna, emedan på sin höjd moditikationer iiti den inducerade strömmens 

 intensitet deraf kunna föi-orsakas. Uti serierna A och B I ligga de induce- 

 rande delarue af magneten emellan fjädrarne, ända till dess magnetens norr- 

 pol passerat medelpunkten. Kommen på andra sidan derom inducerar väl 

 densamma en ström, som förgrenad genom galvanometertråden deri motver- 

 kar den på motsatta sidan prevalerande strönnnen, men dock för sin ringa 

 styrkas skull i början föga försvagar denne. Detta sker likväl allt mer och 

 mer, ju längre magneten flyttas framåt. Men då äfven magnetens medellinie 

 kommit förbi medelpunkten begynner den numera svaga inre strömmen un- 

 derstödjas genom den närmast på andra sidan om medelpunkten inducerade 

 strömmens fortsättning i tråden, hvilket förorsakar att strömmen derstädes 

 bibehåller sig länge vid samma ringa intensitet, äfven sedan magneten helt 

 och hållet ligger utom skifvans berörda punkter. Endast sålunda kan äfven 

 den i serien B II iakttagna strömmen ifrån söder till norr, under det magne- 

 tens norrpol ännu icke kommit till medelpunkten, utan befann sig på södra 

 hälften af skifvan, vinna en nöjaktig förklaring — denna ström är nemligen 

 intet annat än en genom galvanometertråden från h till a (norr till söder) 

 gående förgrening af den ström magneten inducerar i skifvans diameter ifrån 

 medelpunkten åt söder. Denna ström i tråden förstärkes sedan småningom 

 af den på norra sidan af skifvan inducerade åt motsatt håll gående ström- 

 men. I serien C befinna sig de inducerade strömmarne alltid emellan fjä- 

 drarnas beröringspunkter. Detsamma är äfven i hnfvudsaken fallet i serien 

 D, deremot inverkar tydligt i serien E deinia förgrening af den yttre ström- 

 men en vidsträckt skenbar utvidgning af den inre strömmens område. Såle- 

 des långt ifrån att motsäga de förut i allmänhet funna resultaterna bidrager 



19 



