146 Ad. Moberg. 



detta antagande att förklara det som vid första påseendet förefaller oregel- 

 mässigt uti desamma. 



Angående de af mig i detta hänseende med den ofvanföre (s. 129) om- 

 talade solenoiden anställda försök kan här ännu intet med bestämdhet yttras, 

 emedan äfven de erfordra en längre serie af undersökningar, innan något 

 säkert resultat derur kan härledas. I vissa detaljer har jag trott mig finna 

 skilnad emellan dess och niagnetens verkningar (sålunda har det icke lyckats 

 att observera någon ström angifven af galvanometern, då tjädrarne applice- 

 rades till skifvan på lika afstånd från medelpunkten), i andra en likhet (t. ex. 

 en ström af 2",5 från medelpunkten till periferin på norra sidan och en af 

 1" från periferin till centrum på södra). Troligen var den använda ström- 

 men för svag, men det är måhända en möjlighet att äf\'en en qvalitativ olik- 

 het existerar. Vid användning af jernkärna i solenoiden observerades i all- 

 mänhet samma förhållanden som med magnetei-, dock voro försöksserierna 

 alltför få och för litet varierade, för att kunna säkert afgöra likhetens full- 

 ständighet. 



Alla försök med den koncentriskt genomskurna kopparskifvan gåfvo inga 

 eller ganska obetydliga och tvetydiga resultatcr af högst O ",5 afvikning, of- 

 tast vid vridning åt blott endera hållet eller samma ät begge. 



De resultater, hvilka enligt min tanke ur dessa undersökningar med sä- 

 kerhet framgå, äro således, i korthet resumerade, följande: 



1:0 Att den s. k. rotationsmagnetismeus fenoraener, så vidt de framkal- 

 las af en öfver skifvan horizontalt liggande eller sväfvande rak magnet, icke 

 härröra af några i skifvan inducerade tangentiala strömmar, utan af deri un- 

 der magneten inducerade radiala, hvilka återverka på magneten enligt den 

 bekanta Ampère' ska regeln. 



2:0 Att dessa radiala strömmar icke alltid induceras i samma riktning 

 längs hela radien (såsom vanligen uppgifves), utan äro till sin direktion be- 

 roende af förhållandet emellan den undre magnetströmniens och de derunder 

 befintliga delarnes af skifvan rotationsriktning samt magnetens medellinies 

 (eqvators) läge, sålunda att då skifvan roterar i magnetströmniens 

 riktning desamnie gå till det ställe, som ligger under eller när- 

 mast intill magnetens medellinie, och då rotationen sker mot mag- 

 netströmmen, ifrån stället under eller närmast intill denna linie. 

 Ligger magnetens midt öfver skifvans medelpunkt, går således strömmen 

 diametralt öfver hela skifvan. 



