1 /en mekaniska värmeläran visar, att, då värme tilltures en kropp, blott 

 en del deraf användes till att höja temperaturen i kroppen och återstoden 

 till ett arbete, som forsig-går vid uppvärmningen; beteckna sålunda (? de till- 

 förda värmekalorierna, K kroppens värmekapacitet, T dess temperatur, räk- 

 nad från altsolut noll, A värmets mekaniska eqvivalent, t arbetet, som för- 

 siggått vid upp\ärmningen, och antages kroppens vigt lika med vigtsenhe- 

 ten, så angifver eqvationen: 



Q = KT-\-AF 



den olika användning de tillförda ^-kalorierna fått. Ar nu, såsom allmänt 

 antages, värme ej annat än rörelse i kroppens atomer, så utv isar denna eqva- 

 tion tillika att det är i termen KT man har att söka denna rörelse, ty denna 

 term bestännner just det fria värme kroppen har, och termen AF utvisar 

 blott, huru mycket af de tillförda (^-kalorierna användts till arbete vid upp- 

 värmningen, ^len då man betraktar värme såsom rörelse, så är det klart, 

 att man måste mäta denna rörelse för att jemföra den med värmet. Ett mått 

 härpå är nu hela det arbete, som åtgått för att åstadkomma rörelsen, eller 

 hälften af den lef\ande kraft den i rörelse varande kroppen har. Det är 

 klart att man här väljer det sednare måttet. Beteckna således a, a , a" , . . . 

 massorne för de delar af den ifrågavarande kroppen, hvilkas rörelser förnim- 

 mas såsom värme, hvarvid det till en början må lemnas alldeles obestämdt 

 hvad dessa delar äro för något, och beteckna vidare v, v, v" , ... de hastig- 

 heter, som dessa massor hafva, så är måttet på rörelsen: 



av^ . dv"^ . av"'^ 



uttryckt i arbetsenheter eller dynamer. Då man nu vill jemföra denna rö- 

 relse med värme, så måste man förvandla båda till enheter af samma slag. 

 Är då värmet ej annat än rörelse, så måste: 



