Kritik af det så kallade hämmande nervsystemet. 167 



genom en sådan reflexverkan äfven vasomotoriska nerver råka i retningstill- 

 stånd, anse vi oss här böra endast i föbigående anmärka, emedan detta icke 

 hör till det ämne vi företagit oss att afhandla. 



b) Retning af det 10:de nervparets peripheriska ända. 



Af hvad vi ofvanföre anfört synes det oss klart, att, då den peripheri- 

 ska ändan af den genomskurna vagtis retas, denna retning träffar de 3 arter 

 af iiervrör, som förliipa inom stammen af samma nerv. Häraf följer, att 

 retning af de här förekommande sensibla nervrören icke kan framkalla nå- 

 gon effekt, då deras continuerliga sammanhang med nervcellerne i medulla 

 oblongata är afbruten. Endast de motoriska nervrören, hvilka stå i anato- 

 miskt sammaidiang med de väfnader i hvilka de förgrena sig, kunna således 

 här komma ifråga. I detta afseende hafva vi att fästa uppmärksamhet vid 

 de rör, hvilka från nervus accessorms VilUsii öfvergå på vagns och de vaso- 

 motoriska eller sympathiska, hvilka från detta nervsystem öfvergå på samma 

 nerv. 



Såsom väl bekant framgår såsom effekt af denna retning, a) stillestånd 

 i hjertals rörelse, i dess tillslånd af diastole (allmänt erkändt af physiolo- 

 ger), h) påskyndad, men svagare contraction af hjertat vid svagare retning 

 (undantagsvis observerad af Schiff, Moleschott och mig), c) sammandrag- 

 ning af lungorna (observerad endast af Volkman), d) mer och mindre lif- 

 lig contraction i œsophagus (observerad af de flesta physiologer), e) sam- 

 mandragning af Ventrikeln, hvilken likväl icke blifvit med säkerhet observe- 

 rad. Låtom oss nu granska hvarje af dessa phîenomen. 



a) Iljertats stillestånd i dess tillstånd af diastole. 



Om man retar en motorisk nerv som står i anatomiskt sammanhang med 

 muskeln, framkallas häraf contraction af de contractila element hvilka till- 

 höra muskeln, d. ä. muskeln bringas i ett activt tillstånd, som gifver sig till- 

 känna genoni contraction och ijkad tonus. Då nu hjertat icke råkar i ett to- 

 niskt tillstånd, som utmärker den activa muskelcontraction, är det klart att 

 det stillestånd, som framkallas i dess rörelse, genom muskelväfnadens afslapp- 

 uing, icke kan bero pä motoriska nervrörs inflytande. 



Hjertats nerver, som utgå från plexus cardiacus, innehålla små ganglier 

 med nervceller, som anses såsom de centra, från hvilka retidng till muskel- 

 väfnadens contraction utgår. Man skulle således kunna föreställa sig att för- 

 modade motoriska nervrör, som leda innervation i centrifugal rigtning och 

 förlöpa inom slidan af vagus, skulle kunna verka på dess i ganglierne å 

 hjertats nerver förekommande nervceller, och genom dessa på muskelväfna- 



