172 E. J. BONSDORFF. 



traction efter 8 secuncler i början svag och långsam, men sedermera krafti- 

 gare, lifligare ocli hastigare, sA att desamma efter 4 niiiuiter voro fullkom- 

 ligt rhytmiska och kraftiga 40 ggr i minuten, såsom före experimentet. Re- 

 petition af experimentet med utpumpad och åter insläppt luft gaf alltid samma 

 resultat, under förloppet af en timme, efter hvilken tid lijertats retbarhet upp- 

 hörde. Särdeles lifliga blefvo hjertats coutractioner, enl. hvad Tiedeman 

 anmärker, då syre insläpptes i recipienten. Samma l'esultat \anns då expe- 

 rimentet anställdes med hjertat af salamandrar. Utsattes hjertat för förtätad 

 luft ända till '.] athmosphferers tryck, ökades hjertats rhytmiska contraction 

 till 62 i minuten. Användes för detta ändamål vätgas, blefvo contractionerna 

 i början tätare men mycket svagare och upphörde snart. Att detta upphö- 

 rande af hjertats contraction i vätgas var en följd af brist på syre, anse vi 

 oss endast i förbigående böra anmärka. Samma resultat vinnes äfven om 

 det pulserande hjertat doppas i olja *). hvartill orsaken är densamma, som 

 då experimentet anställdes med vätgas. x\f alla dessa fakta är det. såsom 

 Don d ers med rätta anmärker, klart, att hjertats fortfarande contraction är 

 oskiljaktigt förenad med en fortfarande ämneomsättning i dess väfnad, dervid 

 kolsyra afgår och syre upptages. Anmärkuiiigsvärdt är härvid att, då stille- 

 stånd i hjertats rörelse framkallas på det ena eller andra sättet genom upp- 

 häfvet tillträde af syre till dess yta, detta stillestånd alltid inträifar i dess 

 tillstånd af diastole **), således i fullkomlig öfverenstämmelse med förhållan- 

 det vid den så kallade hännnande nervens inflytande. C)m vi ännu tillägga 

 att man kan åter framkalla hjertats slocknade rörelseförmåga genom insprut- 

 ning af arterielt blod i dess arterer, synes det oss alldeles klart, att den för- 

 klaring vi ofvanföre meddelat beträffande orsaken till hjertats stillestånd i 

 dess tillstånd af diastole, då ti. ihkjhs retas, icke hvilar på ett hypothetiskt 

 antagande af hämmande nerver, utan på en physiologisk bas. 



c) N. vagi inßytande pâ hiiNjonias sanimandrayning. 



Då vi ofvanföre meddelat de verkningar retning af den peripheriska än- 

 dan af den afskurna n. vagus framkalla, hafva vi anmärkt att Vol km an er- 

 farit en sammandragning i Umgornes väfnad. Vid af oss 1 853 jemte den ut- 

 märkte Donders verkstäldt experiment i detta afseende å en kanin, då en 

 känslig vattemnanonieter var anbragdt i det afskurne luftröret, kunde, vid 

 stark galvanisk retning af vagns, ingen förändring af vattnets niveau obser- 

 veras i manometern, hvaraf vi, i öfverensstämraelse med de flesta forskare i 



*) Donders, llandleidiug tot de Natiuirkunde van den gezonden Mensch. D. 11, p. 50. 

 **) Äfven bekräftadt af Tiedeman 1. c. 



