17G E. J. BONSDORFF. 



största korthet framställa de plucnomen, hvilka olika physiologer vit! dessa 

 försök observerat. Utan att således här inlåta oss i en fullständig- framställ- 

 ning af de olika resultat som vunnits, kan det för vårt ändamål vara till- 

 räckligt, att anmärka det Joh. Müller*) och Valentin**) observerade vid 

 retning af den afskurna nerven eller (/onglion rceliacion genom galvanism el- 

 ler kaustikt kali, mer eller mindre ökad rörelse i tarmen. Inilken stundom, 

 såsom Muller uttrycker sig, var tumultuarisk. Sedan Pflüge r, enligt de 

 flesta nyare physiologers uppfattning, fastställt den före honom tvetydiga 

 funktionen hos n. splanchnicus att hämmande in\erka på tarmens rörelse ***) 

 hafva Ludvig, Kupfer, Nasse****), v. Bezold f) m. fl. öfverensstäm- 

 mande konunit till det resultat, att ;/. splanr/inirtis innehåller 2 hvarandra 

 motsatta arter af centrifugalt verkande nervrör, af hvilka den ena \erkar be- 

 fordrande den andra åter hämmande på tarmkanalens rörelse. Redan ett så- 

 dant antagande, som stödjer sig på de resultat, som \unnits af de experi- 

 ment, h\ilka i denna rigtning blifvit \erkställda. borde gif\a grundad an- 

 ledning till tvif\el, att ett sådant förhållaiule skulle i verkligheten äga rum. 

 Detta påminner om Magendies hypothes, hvilken i centralorganerna af nerv- 

 systemet antog en iure kraft som. vid kroppsrörelse, drifver framåt och en 

 annan som drifver bakåt, af Inilka den förra ansågs bosatt i cerebellum den 

 sednare i corpas striatam. Han antog att i sunda tillståndet bägge dessa 

 krafter st} ras af ^•iljan. som håller dem i jemnvigt. Aflägsnas im, enligt 

 hans uppfattning, den ena eller den andra af dessa organer, blir den normala 

 jemnvigten mellan båda dessa krafter störd, så att djuret med oemotståndlig 

 kraft rör sig antingen framåt eller bakåt. Longetff), som repeterade Ma- 

 gendies experimenter, kunde likväl icke vinna ett sådant resultat. Numera 

 antages M a g e n d i e s uppfattning icke af någon plnsicdog. Men låtom oss 

 återgå till det egentliga föremålet för vår betraktelse. Pfliigerfff), hvil- 

 ken anställde sina experiment å lef\'ande djur. kom till det resultat: att 

 retning af den peripheriska ändan af n. splanchnicus major nästan ögonblick- 



*) Haiulbucli der Pliysiologie des Mensclien. Coblenz 1844. 



**) Lelu'bucli der Physiologie, ßraiinsciiweig 1848. 



***) Asp. I. c, pag. 3. 



****) Beiträge zur Physiologie der Darmbewegung. Leipzig 1866. 



t) 1. c. 



•\\) Longet, Anatomie und Physiologie des Nervensystems. Übers, von Hein. Leip- 

 zig 1847. pag. 420. 



-j-ff) L'eber das Hemniungsnervensystem für die peristaltische Bewegung der Gedärme. 

 Berlin 1857. 



