180 E. J. BONSDOEFF. 



gar. som ligga till grund för imbibition eller diffusion, kan detta icke tilläm- 

 pas på det fall der anfcmi i blodkärlen äfven medfört ökad rörelse i tarmen 

 såsom följd. Enligt livad vi skulle anse, vederlägges likväl detta antagande 

 genom den erfarenhet som vunnits af de physiologer. som sysselsatt sig med 

 experiment i denna riktning, att neml. redan vid öppnandet af djurets buk- 

 cavitet. då den athmosphan'iska luften vinner tillträde till tarmens yta. en litli- 

 gare peristaltisk rörelse constant inträder såsom följd. Detta förhållande 

 skulle vi. enligt vår uppfattning, förklara såsom beroende på utb\'te af kol- 

 syra som finnes i tai'mens parenchymatösa vätska emot athmospha-riska luf- 

 tens syre, hvarigenoni en ämneomsättning, utöfver den som sker genom blo- 

 det i capillarkärlen och den omgifvande nutritionsvätskan. äger rum. hvaiaf, 

 enligt vårt sätt att betrakta saken, en lifligare peristaltisk rörelse framträder 

 såsom följd. Men låtom oss närmare pröf\a halten af de skäl som Pflüger 

 anför emot antagandet af n. sp/anchnicvs såsom en motorisk nerv för tunn- 

 tarmarne. 



Såsom väl bekant förklarar Pfliiger n. njihmchuici hämmande inflytande 

 på tarmkanalens rörelse, genom det h}'pothetiska antagande, att de hämmande 

 nervrören stå i sammanhang med motoriska nervceller, hvilkas funktion de 

 förmå upphäf\a, såsom man äfven velat förklara n. viiyi hämmande inflytande 

 på hjertats contraction. Då likväl Pfliiger icke kan förneka det, vid ret- 

 ning af n. splanchmciis. ökad rörelse stundom framträder såsom eftekt. söker 

 han att förklara den ökade peristaltiska rörelse, som forskare före honom 

 erfarit vid sina med //. splanc/uticus anställde retningsföisök. såsom beroende 

 på det faktiska? förhållande, att ökad rörelse inträder efter förutgången in- 

 tensiv retning, som medfört stillestånd i tarniens rörelse, och att dessa för- 

 vexlat denna efterverkan med en direkt följd af retningen. Detta anförande 

 synes oss icke innehålla någon förklaring, då den beror på antagandet af 

 en efterverkan, hvilkens orsak han icke förklarat. Vi skulle uttyda denna 

 efterverkan sålunda, att då ^id den intensiva retningen, af orsak som of\an- 

 före blifvit anfört, stillestånd i tarmens rörelse blifvit framkallad, under mu- 

 skelväfnadens diastole, blodkärlens contraherade tillstånd, till följe af nervens 

 utmattning genom den använda retningen, med tiden förminskas, hvarigenom 

 blodets circulation genom de förut tillslutna kärlen åtcrställes. Följden häraf 

 måste vara återställande af den afbrutna ämneomsättningen i tarmens väfnad. 

 med Ökad peristaltisk rörelse såsom etfekt. Demia förklaring är vida enklare 

 än den som Pfliiger anfh-, neml. det af Ludwig och Hof fa antagna hy- 

 pothetiska hopandet af ökad spännkraft i centra för den motoriska verksam- 

 heten, som. då den hämmande verkan upphört, måste giha sig gällande. 



