204 E. J. BONSDORFF. 



sina utmärkande ganglier, livarigenom detsamma i anatomiskt hänseende vä- 

 sendtligt skiljer sig från det eerebrospinala. Då man likväl, äfven inom det 

 cerebrospinala nervsystemet, fann ganglier å bakre rötterna af alla spinalner- 

 verna och en del af cerebralnerverna, ansågs den gangliösa bildningen å sym- 

 pathicus, ehuru erbjudande vissa afvikelser från de cerebrospinala, icke för 

 detta nervsystem erbjuda en utmärkande anatomisk karakter. Man begynte 

 anse den sympathiska gränssträngen såsom en Spinalnerv. Nervcellerna, så- 

 som afgifvande ursprung åt peripheriskt långs blodkärlen förlöpande nervrör, 

 gåfvo anledning att betrakta ganglierna såsom centralorganer. Detta förhål- 

 lande var orsak dertill, att man betraktade det sympathiska nervsystemet 

 såsom utöfvande inflytande på den vegetativa processen inom organismen och, 

 såsom sådant, oberoende af det cerebrospinala nervsystemet. Man har lik- 

 väl, enligt hvad jag vågar anse, icke vid det sympathiska nervsystemet fä- 

 stat det begrepp densamma såsom sådant tillhör; ty, utom gränssträngen, 

 måste hit äfven hänföras alla de ganglier, som förekomma å spinal- och cere- 

 bralnerverna. Men då det physiologiska experimentet visat, att retning af 

 ett ställe i 4:de Ventrikeln framkallar ökad sockerbildning i lefvern och af- 

 skiljandet af detta öfverskott i blodet genom njurarne, att retning af regio 

 cilio-spinalis framkallar samma eifekt å pupillen, som retning af cervicalde- 

 len af den sympathiska gränssträngen, att regio genito-spinalis utöfvar in- 

 flytande på den involontära muskelapparaten inom urogenitalsysteraet, synes 

 man vara berättigad, att antaga dessa 3 regioner af ryggmärgen och medulla 

 oblongata såsom sympathiska centra, h-\ilka genom nervsubstans äro med 

 hvarandra förenade till en sträng af grå substans, som är belägen i rygg- 

 märgens axis. Jag kan här icke lemna oanmärkt, att jag, ehuru Ludwig 

 och Rahn*), Pfliiger**) ansett nerverna utöfva omedelbart inflytande på 

 secretionen från körtlar, med all den aktning jag hyser för den först nämnde in- 

 sigtsfulle forskaren, icke kan antaga denna mening, utan att detta sker ge- 

 nom det inflytande de utöfva på blodkärlens lumen. Det synes mig nemligen 

 klart, att en ökad sécrétion icke kan åstadkommas, utan genom ökadt tillflöde 

 af det material hvaraf secretet skall beredas. Detta sker genom blodkärlen. 

 Att förändring af deras lumen är af positivt inflytande på den qvantitet blod 

 de innehålla, och på den hastighet med hvilken detsamma circulerar. synes 

 mig icke kunna jäfvas, emedan detta står i nödvändigt beroende af de hy- 

 drauliska lagar, enligt hvilka blodet circulerar i de organiska väfnader. hvar- 



*) Henles und Pfeufers Zeitschrift N. F. I, p. 255 & 285. 



**) Die Endiguiigen der Absonderungsnerven in den Speicheldriiseji, Bonn 1866, 



