Det (jaiKjUösa nervsystemet hos menniskan. 259 



Muck*), hvilken egnat ganglion ciliare en speciel undersökning, be- 

 traktar ganglierna i allmänhet såsom organer, hvilka tilldela de i dem inträ- 

 dande nerverna ett ifrån artererna afsöndradt ämne, hvarigeuom nervernes 

 kraft och verksamhet stegras. 



L e n h o s s e k **) antager deras mening, hvilka förklara sympathin bero- 

 ende på nervsystemet och nervernas förening med hvarandra inbördes. 



Wutzer***), hvilken egnat ganglierna en speciel undersökning, anser 

 deras bestämmelse vara, att förminska hjernans och ryggmärgens inflytande 

 på de med dem förenade nerverna och under vissa vilkor till och med upp- 

 häfva detsamma; att retardera ledningen af sensationer, som blifvit föranledda 

 genom afficierade nerver, och sålunda på visst sätt skilja det vegetativa nerv- 

 systemet från det animala; och att likasom samla nervverksamhet, för att 

 vid lämplig tid meddela densamma åt nerverna och de med dem förenade 

 organerna. Dessa egenskaper tillkomma, enligt hans tanke, i mindre grad 

 cerebralnervernas ganglier än spinalganglierna. 



G. R. Tr e vir anus ****) betraktar ganglierna såsom underordnade hjer- 

 nor, och tror att nervintryck icke kunna fortplantas genom dem såsom genom 

 nerverna, utan att ledningen, i de af S car p a så kallade sammansatta gan- 

 glierna, lider ett afbrott. Beträffande sympathin anmärker han, att icke alla 

 consensuella pha?nomen uppstå på samma sätt, men att några visserligen 

 bero af nervföreningar. 



Magen die lemnar det oafgjordt, om de inre sensationerna fortplantas 

 genom hjernans och ryggmärgens nerver, eller om detta äger rum genom 

 den sympathiska nerven. 



Rudolph i t), hvilken hyser den åsigt, att en verklig sympathi blir möj- 

 lig endast genom nervsystemet, anser att antingen bestämda och omedell)ara 

 nervföreningar, såsom den emellan n. facialis och trigeminus m. m., eller all- 

 männa, aldrig så mycket förmedlade föreningar emellan nerver, kunna för- 

 anleda sympathiska phfenomeu, men att dessa likväl i det sednare fallet 

 uppträda, endast då en sjuk del beherrskar de andra. 



Äfven L o b s t e i n ff ) antager att sympathi och de consensuella pheeno- 



*) De ganglio oplithahnico et neivis ciliaribus mammaliuLU Pi-œsid. Tiedemann. Lands- 

 hiiti 1815, p. 87. 



**) Physiologia medicinalis. Vol. II, p. 344. 



*■**) De corporis humani gauglionim fabrica atque usu, Monographia p. 121 — 136. 



****) Biologie oder Philosophie der lebenden Natur. Göttingen 1818. B. 5, s. 323-362. 



f) Grundriss der Pliysiologi. Berlin 1823. B. II. Abtheilung 1, s. 65. 



ff) De nervi sympathetici fabrica usu & morbis, p. 108. 



