268 E. J. BoNsnoRFF. 



nerv sâsom ^,fuilkoml\(jt riktig'-'-, kallar den af Ludwig oeh Kupfer fram- 

 ställde åsigten ^^imderbar'-'- , och likväl liafva dessa forskare gjort en riktig 

 observation, ehuru de orätt tolkat phaniomenet. Lägges nu den af mig fram- 

 ställda förklaringen af det hämmande nervinflytandet till grund, kan förhål- 

 landet med lätthet förklaras. Nervens hämmande inflytande på tarmens rö- 

 relse kunde framkallas endast så länge djuret lefde, således så länge blodcir- 

 culation i tarmens muskelhinna egde rum. Klart är, att då blodcirculationen 

 efter döden upphör, det af mig uppställda vilkoret för nervens hämmande in- 

 flytande icke förefinnes, och effekten af nervens retning i detta hänseende icke 

 kan vinnas. Hvarken Pflüger eller någon annan forskare har efter djurets 

 död kunnat observera ett hämmande inflytande af den retade nerven, och lik- 

 väl hafva de, för att förklara företeelsen af rörelsens afstannande, antagit 

 hämmande nervrör i splanchnicus, då detta, såsom jag tror mig hafva ledt i 

 bevis, beror på de i n. splanchnicus förekommande centrifugalt ledande nerv- 

 rörens motoriska inflytande på de i arterernas väggar förekommande muskel- 

 fibercellerna. Sålunda kunna de olika resultat, som forskarene Ludwig, 

 H äffte r. Biff i, Joh. Müller, Funke m. fl. vunnit af sina experiment, 

 dels med döda, dels med lefvande djur utan svårighet förklaras. Af sådan 

 anledning kan jag icke annat än med Schiff anse hela läran om det häm- 

 mande nervsystemet böra utgå från physiologin, och qvarstå endast såsom 

 ett historiskt curiosum *), ehuru på alldeles andra grunder än dem, på hvilka 

 Schiff byggt sin åsigt i detta hänseende, hvilka äfven Funke ogillar. 



Enligt hvad den anatomiska undersökningen ådagalagt, förekomma sym- 

 pathiska nerver öfverallt å de arteriella blodkärl, hvilkas hinnor innehålla 

 contractila element, så i bålens och extremiteternas, som hjernans arterer, 

 hvaraf man är berättigad till den slutsats, att detta nervsystem utöfvar ett 

 positivt inflytande på alla i kroppen förekommande arterers coirtractila ele- 

 ment, och härigenom äfven ett modifierande inflytande på blodcirculationen. 

 Med ett ord, blodkärlens så kallade tonus regleras af det sympatliiska nerv- 

 systemet. Genoraskäres sympathicus och afl)rytes sålunda dessa nervers in- 

 flytande på en del af artererna, inträder i desamma en paralysi, hvaraf följ- 

 den är^ att, då denna tonus icke kan utöfva ett mottryck å det hydrosta- 



*) Ett sådant påstående kan synas vågadt, d:i Funke anser „att läran om vagi häm- 

 mande verkan nästan bland alla pliysiologer anses för en lika fast stående lärosats, som den 

 om de motoriska nervernas existens, ocli denna genom Pflügers upptäckt af en annan häm- 

 mande nerv blifvit stadfästad, så att man har all anledning att antaga närvaro af en liäm- 

 mande nerv, i alla organer, der en rhytmisk contraction förekommer." Se Funke, I. c, 

 p. 122. 



