348 F. J. WiiK. 



Dessa karakterer utvisa, att mineralet hör till den serie af lerjortlssili- 

 kater, som bildas af sillimanit, xenolit, bucholzit m. fl. Detta bestyrkes af 

 analysen, som gaf: 



Kiselsyra 47,33. 



Lerjord (med obetydl. jernoxid) 52, 21. 



99,54. 



Detta resultat öfverensstämmer med den af Komonen funna sammansätt- 

 ningen af xenolit från Peterhoff (Acta soc. sc. fennicae; 1840, p. 373), och 



leder till samma formel som för denna: Äl^Sia (= 813 AlaO,^). Då emedler- 

 tid namnet xenolit icke gerna kan användas för ifrågavarande i fast klyft 

 förekommande mineral, och då det dessutom i sina fysiska karakterer något 

 afviker från xenolit och mera ansluter sig till den egentliga sillimaniten från 

 Nord Amerika, så får jag för densamma föreslå namnet Xanfhizif, antydande 

 derigenom dess egenskap att i luften färgas brun, såsom man finner deraf, 

 att de i dagen liggande partierna af kristallerna merendels äro brunfärgade, 

 då de deremot inuti bergarten äro färglösa eller åtminstone svagare färgade. 

 Man kan särskilja trenne grupper (eller species, om man så vill) af 

 enkla lerjordssilikater: andalusit-, sillimanit- och cyanit-grupperna, hvilka stå 

 till hvarandra i samma förhållande som amphibol- och pyroxen-grupperna 

 jemte de till dem närstående rhombiskt- och trikliniskt-kristalliserande mine- 

 ralierna (hypersthen, babingtonit m. fl.), d. v. s. de öfverensstäraraa ganska 

 nära såväl i anseende till sin kemiska konstitution, som ock med afseende 

 på kristallernas vinklar uti hufvudaxelns zon, men skilja sig dels genom olika 

 kristallsystem *), dels genom olikhet i de former, som företrädesvis uppträda 

 hos dem, samt derjemte genom en olika spjelkbarhet. Xanthiziten hör till 

 sillimanit-gruppen på grund af sin makrodiagonala spjelkbarhet, äfvensom till 

 följe af det vanligen förherrskande trubbigare prismat. 



*) Des-Cloizeaux (Manuel de Minéralogie, 1862) betraktar de till sillimaniten hörande 

 mineralierna såsom rhombiska med ett grundprisma af 111"; Dana sammanförde dem först 

 med cyanit, men uppställer dem i sednaste upplagan af sin „A system of mineralogy" (1868) 

 under namn af Fibrolit såsom ett eget i monokliniska systemet kristalliserande species med 

 96 — ggo prisma-vinkel. — Denna olikhet i uppgifter torde icke blott kunna tillskrifvas svå- 

 righeten vid kristallernas mätning, utan synes utvisa, att verkligen en olikhet i dessa mine- 

 raliers kristallografiska utbildning förefinnes, på grund hvaraf en del mera närma sig anda- 

 lusiten, andra åter cyaniteu. 



