bereste redan 1824 Tavastland, för att göra entomologiska insamlingar och 

 med under denna resa funna sällsynta insekter var Nordmann i tillfälle att 

 inleda sina första förbindelser med utländske naturforskare, såsom entomolo- 

 gerne Hummel i S:t Petersburg och Dejean i Paris. Under sin vistelse 

 i Åbo upptogs Nordmanns tid hufvudsakligen af naturalhistoriska studier, i 

 hvilken vetenskap han tillika gaf undervisning åt yngre kamrater, som skulle 

 undergå filosofie kandidat examen. Denna enskilda undervisning, jemte det 

 att han tillika skötte translatorsbefattuingen i ryska språket vid landskansliet i 

 Åbo under åren 1824 — 1826. var ett för honom nödvändigt bidrag till afhjel- 

 paudet af de knappa omständigheter, under hvilka han måste arbeta sig fram. 

 1827 den 10 Juli erhöll Nordmann lagerkransen vid den sista högtidliga 

 magisterpromotion, som hölls vid Akademien i Åbo. Detta år skulle likväl 

 blifva för honom ett sorgens år: icke blott hans samlingar, på hvilka han 

 nedlagt så mycken möda och kärlek, gi^go förlorade vid den våldsamma 

 brand, som beröfvade vetenskapen dess barndomshem vid Auras strand, som 

 på en natt i grus lade så många herrliga under århundraden samlade litte- 

 rära skatter och som från den på vigtiga tilldragelser rika jorden förintade 

 så många minnen, äfven hans fader dog detta år, och lemnade enka och 

 barn i knappa vilkor. Då det var att förutse, att det skulle åtgå någon tid, 

 förrän det till Finlands nya hufvudstad flyttade nyupplifvade u^i^•ersitetet 

 kunde börja sin verksamhet, då alla samlingar voro förstörda och de veten- 

 skapliga hjelpmedlen i början ytterst ringa, fattade Nordmann beslut att 

 företaga en utländsk resa. Begäret efter vetande drog honom mäktigt till 

 de främmande länder, der det vetenskapliga arbetet var hemmastadt och der 

 allt fanns förenadt, som kunde stilla ynglingens kunskapsbegär. Den tiden 

 voro utländska resor ännu något ovanligt, få voro de finske män, som hade 

 kunnat besegra alla de svårigheter, dem vårt afskiljda läge ställde i vägen 

 för dessa färder. Vår förening med det öfriga Europa var den tiden ännu 

 ganska inskränkt. Så mycket mer måste man hos Nordmann beundra detta 

 brinnande vetenskapsbegär, som med oemotståndlig makt drog honom till de 

 stora ceutralhärdarne för vetenskapligt lif, då han efter fadrens död icke mer 

 kunde från fädernehemmet påräkna något understöd. Modren gaf honom det 

 lilla hon kunde och med ytterst ringa tillgångar begaf han sig på denna 

 färd, som skulle icke blott blifva för honom en herrlig lärotid, utan äfven 

 grundlägga hans rykte och framtida oberoende. Han steg ombord på ett li- 

 tet fartyg i Fredrikshamn, och kom efter många besvärligheter, sedan fär- 

 den öfver Östersjön räckt tre veckor^ ändteligen under hösten samma år 1827 

 fram till Lübeck. 



