bland audra N. Bartels, K. Bouché, Beyrjicli, A. v. Chamisso, Jul. 

 Fritzschke, K. Kuntz, Luc^e, F. V. Meyer och R. A. Philipp! (i Chili). Ber- 

 lins omgifuingar lemnaile tillfälle till eu mängd glada, upplitVaude exkursioner. 



Det trägna arbetets tid hade nu börjat tor Nordmann och en ny verld 

 öppnade sig för honom, när han invegs i det då ännu föga begagnade mi- 

 kroskopets nnder. Man måste sjelf hafva upplefvat det öfverväldigaude in- 

 tryck, de första stegen på en ny vetenskaplig bana medföra, för att förstå, 

 med hvilken feberaktig oro hvarje nytt framsteg helsas och hvilket åtgörande 

 iudytande lärarens personlighet ntöfvar. Med hängifvenhet erinrade sig 

 Nordmann ännu på sin ålderdom dessa oförgätliga stunder och återkallade 

 i minnet dem, hvilka samtidigt med honom åhörde Ehrenbergs föredrag, 

 neml. F. Brandt, H. Burmeister, W. F. Erichson, C. Hoppfer, S. L. 

 Loven, J. F. Ratzeburg, C. T. v. Siebold och A. F. Wiegmanu. 



Under sin femåriga vistelse i Berlin sysselsatte sig Nordmann, utom 

 med botanik och entomologi, hufvudsakligen med de lägre djuren, med hvilka 

 han arbetade under Rudolphis och Ehrenbergs lednnig. P'rukten af sina 

 forskningar nedlade han, förrän han lemnade Berlin, i ett arbete, som grund- 

 lade hans ryktbarhet och som innehåller en talrik mängd noggranna under- 

 sökningar af till det mesta mikroskopiska djur. Första häftet af Nord- 

 man ns ^^Mikroyrapläsche Beitrüge'' innehåller framställningen af dittills antin- 

 gen alldeles icke eller högst ofullständigt kända intestinaldjur, det seduare af- 

 haudlar parasitiska krustacéer. Begge dessa, samma år (1832) tryckta, häften 

 innehålla talrika af Nordmann sjelf efter naturen tecknade plancher. Största 

 uppmärksamhet väckte Nordmanns ujiptäckt af de så väl i djur- som men- 

 niskoögon förekommande parasitiska maskarne. Nordmanns vän Krohn 

 hade tillsammans med honom anställt anatomiska undersökning-ar öfver am- 

 tibiernas och tiskarnas ögon, och den förre obser\erade i glaskroppen af 

 en abbore små hvitaktiga kroppar, hvilka syntes röra sig. Snart öfver- 

 tygade sig hvardera, att dessa kroppar voro lefvande djur. Flere af de 

 naturforskare, åt hvilka Nord m ann meddelade denna upptäckt, drogo dess 

 riktighet i tvifvelsmål och han beskrifver sjelf det intryck denna iakttagelse 

 gjorde på honom: „Man erschrickt, wenn man zu erst davon hört; man 

 erstaunt, wenn man es sieht, man geräht m einen eigeuthiimlichen Zustand 

 von Scheu und Ehrfurcht vor der Natur, der sich nicht im Worte fassen 

 lässt, Avenn man als Thatsache erblickt, was unglaublich schien." Men för- 

 nyade undersökningar bekräftade snart denna iakttagelse och Nordmann 

 gjorde nu densamma till föremål för ihärdiga och omfattande undersökningar, 

 hvilka ådagalade, att omkring sjuttio särskilda arter maskar auträtfas i djurögat. 



