18 



denna ansökan, som sökanden genom flere utgifna vetenskapliga arbeten af 

 utmärkt tortjenst tillvunnit sig värdighet af en vetenskaplig celebritet, livars 

 fästande vid detta universitet consistorium på goda skäl måste betrakta så- 

 som en verklig vinst för lärosätet '-^). Den 30 April (12 Maj) 1849 utnämn- 

 des Nordmann till denna tjenst. Då en särskild profession i botanik inrät- 

 tades år 1852, behöll Nordmann lärostolen i zoologien. 



Då Nord mann återsåg sitt fädernesland, var mycket annorlunda än då 

 han lemuade detsamma. En ny anda hade genomträngt det finska folkets 

 bröst, det nationella medvetandet hade vaknat till lif, och omsorgen om fol- 

 kets utveckling i andligt och materielt hänseende var större, var allmännare 

 än någonsin förut. Nordmann, som uppvuxit under andra förhållanden, och 

 som tillbragt hela sin bästa mannaålder främmande för de idéer, hvilka kraf- 

 tigast förmå Inverka på mannens sträfvande, fann sig i början icke rätt väl 

 i sin nya ställning. Medgifvas måste också, att Nordmann redan upplefvat 

 den kraftfullaste delen af sitt lif, när han ånyo började shi verksamhet i sitt 

 hemland; ungdomsifvern var något mildrad, och lättheten att sätta sig in i 

 nya förhållanden icke densamma, som förr. Det stora namn, som föregått ho- 

 nom, stegrade anspråken^, och det är så vanligt att ju närmare föremålen 

 betraktas, desto lättare ses alla deras äfveu minsta brister. Icke långt efter 

 sitt tillträde till professionen i naturalhistorien, kom N o r d m a n n, som tillika 

 blifvit vald till ordförande i det af honom sjelf stiftade sällskapet pro flora 

 & fauna fennica, till en början i ett mindre godt förhållande till kretsen af de 

 yngre män. hvilka då för tiden intresserade sig för naturalhistorien. Anled- 

 ningen till denna, inom det förut så fredliga sällskapet, uppkomna konflikt, 

 var den föreslagna revisionen af sällskapets stadgar, hvarigenom en del af 

 dess stående fond skulle, såsom lån, kunna användas till anslag för större 

 expeditioner, äfvensom ett af Nord m a n n väckt förslag, att sällskapet skulle 

 bekosta en vetenskaplig resa till hvita hafvet. Dessa förslag bekämpades 

 ifrigt af alla dem, som i desamma sågo en fara för sällskapets ekonomiska 

 bestånd, och tillika af dem, som i sin patriotiska ifver gingo så långt, att 

 de i företag, utom den egentligen finska florans & faunans område, fruktade 

 ett för vidsträckt fält öppnadt för sällskapets verksamhet. De vid dessa öf- 

 verläggningar förda förhandlingar väckte den tiden i våra små förhållanden 

 nog mycket uppseende och hade till följd, att icke blott Nordmann, utan 

 äfven flere af sällskapets mest framstående medlemmar, såsom presidenten 

 grefve Mannerheim, öfverinteudenten Nordenskiöld, professor Bonsdorff 

 m. fl. utträdde ur sällskapet. Efter någon tid jemkade sig likväl dessa för- 



