25 



Antalet slägteu är 30, hvaraf 19 tillliöra den första faniilien, och till hvil- 

 kas särskiljande Nord m ann begagnat isynnerhet mandiblernas och framföt- 

 ternas gestalt, antennernas ställning- och utseende samt halssköldens form 

 och punktering. 



Om Ijmlorijanei hos Sphinx J/ro/ios har Nor dm ann lemnat oss en af- 

 handling, deruti han visar, att det organ, med hvilket Sph. Atr. frambringar 

 den bekanta klagande tonen, icke har sitt säte i hufvudet och snabeln, såsom 

 1'asserini och R. Wagner antogo, utan på båda sidor om underlifvet. 

 Vid första buksegmentet ligger nemligen en ungefär 4 lin. lång håla, bil- 

 dad af det första och andra segmentets ränder. Denna spricka betäckes af 

 en lång smal hvitaktig membran, en tunn hinna hvars inre sida är glatt, 

 men livars yttre yta är betäckt med fjärilns vanliga betäckning. Hålans 

 inre beklädes af en synnerligen fin, glatt och elastisk hud, som vid luftens 

 utströmmande ur lufthålet tjenar såsom resonuansbotten. Ljudet höres, när 

 tjäriln retas och med större kraft utstöter luft ur andedrägtshålet. Denna 

 ljudapparat liknar således den hos Tettigonia -'). 



Sednare offentliggjorde Nordmann några afhaudlingar öfver fjärilar, 

 samlade i södra R}'ssland och Kaukasus. De sednaste åren af sin lefnad sy. 

 nes Nordmann hafva intresserat sig fur studium af spiiidfar. I \etenskaps- 

 societetens bidrag lemnade Nordmann en förteckning öfver de i Unland 

 och Lappland funna arter, vid hvilkas Ijestämning han fann ett välvilligt un- 

 derstöd af d:r T. Thorell i Upsala. Under sin sista resa till Krim säger 

 Nordmann sig hafva haft till speciellt ändamål att samla Arachnider. De 

 plancher, dem Nordmann lät efter naturen teckna, och som innehålla öfver 

 4UÜ figurer, vänta ännu på bearbetning. 



Såsom redan ofvanföre nämndes, hade N(jrdmaun under sina resor i 

 Rysslands södra provinser äfveu vändt sin uppmärksamhet på der förekom- 

 mande petrifikater. Då han sedermera var nog lycklig att upptäcka en 

 större mängd fossila ben i närheten af Odessa, så egnade han sig ifrigt åt 

 pala'ontologiska uiulersökniugar. Stranden vid Odessa Ijestår. såsom P^ich- 

 wald anmärker--), af en vek kalksten och en grönaktig blå lera, som 

 ligger under densamma och ofta så undergräfves af hafsvågorna, att stora 

 hålor uppstå under kalklagret, hvilka stundom instörta. Dessa hålor äro 

 likväl på enskilda ställen åter fyllda med brun sandlera, och i dem fann 

 nu Nordmann stora massor af däggdjursben af nästan alla ordningar. 

 Eichwald anser, att de landtdäggdjur, hvilka Nordmann upptäckte vid 

 Nerubaj, vid den stora flod^ som genom Dardanellerna inbröt i svarta 

 hafvet, funno sin undergång och inhöljdes i den diluvialjord, som ini fyl- 



4 



