„som han gjort sig- käud ej niiudie för goda iiaturgâfvor, än vackra kun- 

 skaper. " 



Vorden docent i Grekiska litteraturen (1806 -^), begaf sig Pipping, 

 för sin vidare vetenskapliga föikofran, öfver till Sverige, der han tog inskrif- 

 ning- vid universitetet i Uppsala. Vistelsen härstädes blef lika angenäm som 

 lärorik. Han säg sig omgifven äfven af några Finnar, med hvilka vänskap 

 knöts för hela lifvet. Under hans närmare tillsyn stodo t\enne unga stu- 

 denter från Åbo, söner till professoren Gr. E. Haartman, af hvilka han 

 framdeles i eget land skulle sammanträffa som embetsbroder med den ena 

 vid konsistorii, med den andra vid kejserl. senatens bord. Studierna bedref- 

 vos ined fiöjd och framgång'. Undervisning begagnades af P. F. Aurivil- 

 lius i lärdomshistorien, af Kolmodin i den Komerska, af Dahl i den Gre- 

 kiska och af Svanborg i den ()sterländska litteraturen. AfPippings Orien- 

 taliska kunskap qvarstår intet annat direkt spår, än att han i sina litteratur- 

 historiska föreläsningar äfvensom i flera tryckta stijiendiat-teser med värma 

 och öfvertygelse esomoftast påminner om Arabernes förtjenster om vetenska- 

 perna. Klarare sköiijcs intl}tandet af Dahls undervisning och åsigter. Det 

 röjer sig dels i den upphöjda vetenskapligt humanistiska betydelse, han städse, 

 och ännu långt efter det de klassiska studierna upphört att vara hans eget 

 hufvudföremål, tilldelade desannna (t. ex. i programmet till magisterpromotio- 

 nen 18156), dels, och afgjordast, i hans fram.ställningssätt. Dahl egde, och 

 det med rätta, anseende af att vara, icke blott en skicklig grammatiker, utan 

 äfven en utmärkt Latinsk stilist; många beundrare giugo så långt, att de 

 ville ställa honom i jemnbredd med forntidens bäste vältalare. Såsom en 

 egenhet måste dock i hans stil anmärkas, jemte bruket af ord och talesätt 

 tagna om Inarandra från skilda tider, från poesin och prosan, dessa långa, 

 invecklade meningar, hvilka förmenats vara bevis på en äkta Romersk pe- 

 riodb}'ggnad. I denna konst blef läromästaren närapå öfverträffad af sin elev, 

 i hvars talrika Latinska skrifter, efter den tid han tillljragte i Sverige, det 

 ingalunda hör till sällsyntheterna att stöta på satser, sträckande sig- öfver J 

 eller -}, sida t. o. m. in folio. 



Återkommen till hemlandet, om hösten 1807, började Pipping- på ful- 

 laste allvar verka som akademisk lärare, än genom ungdomens handledning, 

 än g-enom utgifvande af disputationer. Hans privata kollegier voro särdeles 

 lärorika och blefvo mycket besökta. Konsistorium, som fastade sin up])märk- 

 samhet vid den unge docentens lust och behof att göra sitt pund fruktbä- 

 rande, förordnade honom att liafva tillsyn öfver skriföfningarna i dåvarande 

 pedagogiska seminariet. Sjelfve den stränge eloqventieprofessoren Walle- 



