sig ej vara någon fred, hvarföre man år 1815 fick orera ånyo. Det synes 

 ännu tydligare af följande daglista från hans första rektorat år 1824: den 2 

 Febr. Lat, program till prof. Bergboms introduktion, den 12 Maj Lat. sti- 

 pendiatteser, den 18 Juni program till prof. P. A. v. Bonsdorffs introduktion, 

 den 19 Juni program till prof. W. G. Lagus' introduktion, den 20 Juid pro- 

 gram till rektorsombytet, den 6 OIctober åter stipendiatteser. Ett antal ena- 

 handa skrifter finnas ock af Pip pin g, sedan Universitetets flyttning till Hel- 

 singfors, oberäknadt ;dla hans blott i manuskript bevarade tal till de stude- 

 rande vid inskriptionerna. Det behöfver icke erinras, att denna univcrsite- 

 ternas år från år fortsatta, så att säga, bibangslitteratur, eliuru närmast egnad 

 stunden, tillkommer en icke alldeles ringa betydelse, såsom åsyna vittnesl)örd 

 af sagde anstalters successiva utveckling, samt derjemte ofta skänker den 

 omedelbaraste inblick i de åsigter och den allmänanda, som vid desamma 

 gjort sig gällande. Visst är, att framtiden af Pippings hithörande uttalan- 

 den skall hafva mången upplysning att inhemta, mången lärdom att begrunda. 



Dragen åt fiera divergerande håll, egde dock Pippings verksamhet en 

 fast, orubblig medelpunkt, dit den ständigt återvände, och denna medelpunkt 

 var universitetets bibliotek. Hitåt stod hans håg från tidigaste år, hit vände 

 lian sig, såsnart fulländade studier och andra jitre förhållanden det tilläto; 

 vid denna vår lärdoms och bildnings hendiärd genomgick han alla grader 

 och vann den utmäi-kclse, som ingen tid skall beröfva honom. Redan då han 

 sökte vicebibliotekariatet, lät konsistorium i sin rekommendation de orden 

 inflyta, att han „genom berömlig flit och arbetsamhet gjort sig om Akade- 

 mins bibliotek väl förtjent." 



För att förstå hela styrkan af de band, hvilka förenade Pipping med 

 sagde inrättning, låtom oss gå tillbaka till en tillfällighet i hans barndom, 

 och detta så mycket hellre, som han sjelf, i en af sin mannaålders skrifter, 

 yrkar som en oeftergiflig sats, att „den som vill rätt uppskatta hvarochens 

 sanna värde noggrant bör öfverväga ej blott hvad naturanlag, födelse, upp- 

 fostran och flit föra med sig, utan tillochmed slumpens inflytelser." Det rå- 

 kade sig så, att hans föräldrars gård, belägen i närheten af domkyrkan och 

 universitetshuset, stötte till boktryckarn och bokhandlarn Frenckells. Till 

 denna sistnämnde sprang den vettgirige gossen ofta; han hade i tryckeriet 

 fått sigte på förunderliga saker: huru man gjorde böcker, huru stilarna hop- 

 pade mellan sättarnes flinka fingrar, ordnande sig i raka linier, långa „skepp" 

 och jemna kolumner, huru formarna,, nedsvärtade och satte under bullrande 

 pressar, afgåfvo ark efter ark alldeles fiirdiga till läsning. Det var allt för 

 honom ämnen till drömmar och tankar! Så djupa, så varaktiga blefvo dessa 



