16 



enskilde till frikostigbet. Remisser anlände, niång-engång af mycket sällsynta 

 och värdefulla tryckalster, från vetenskapsakademin i Petersburg, från Moskva 

 (3236 voll.), Kasan, Karchov, Vilna, Warschau, {?), Saratov, Riga m. fl. stä- 

 der, dessutom de dyrbara donationerna af kollegirådet d:r Henning (öfver 

 3000 voll.), af verkl. statsrådet d:r Rehmann (år 1832, öfver 2800 voll.), 

 af flygeladjutanten Alexandroff, på vänligt råd af hans bibliotekarie N. 

 Schmidt, en man af Finsk börd, (år 1832, omkring 24,000 voll.), m. fl. 

 I Sverige hopsamlade jemte erkebiskop Karl von Rosenstein den ädle P. 

 F. Aurivillius, Pip pings och min faders gamle, vördade lärare, rikliga 

 gåfvor, den sednare med en ifver, som hade de varit bestämda för det ho- 

 nom så kära Uppsala biblioteket. Han skrifver i ett bref af 1828 till Pip- 

 ping, att han i smärta öfver vår förlust många gånger måste lägga bort 

 pennan, då han ville uttrycka sitt deltagande: ,,Jag var i sanning", fortsät- 

 ter han, „så djupt rörd och så innerligen deltagande i den stora förödelse 

 och olycka, som öfvergick Åbo stad, Academien med alla dess Samlingar, 

 och framför allt Bibliotheket, att jag omöjligen tyckt mig kunna skrifva 

 något, soni antingen svarade mot mina känslor, eller på något sätt ^'ore trö- 

 stande för dem, som undergått en så hård och oförmodad förlust. Jag satte 

 mig i Herr Professorns ställe och ryste vid den föreställningen, att se Biblio- 

 theket i den hast uppbrinna och försvinna, att all räddning blef omöjlig. 

 Ännu bäfvar jag, då jag tänker hvad Herr Professorn, som enskildt förlorat 

 så mycket, måste hafva lidit, då Herr Professorn såg en skatt, som Han så 

 älskat och vårdat, uppgå i rök och lågor. Andra förluster kunna ersättas, men 

 detta Bibliothek torde väl aldrig till alla sina delar kunna förnyas. — — " 

 Från Köpenhamn, dess konung, universitet och professorer, från London och 

 orter i Tyskland kommo äfven skänker. Patrioterne i vårt eget land ville 

 icke blifva efter utländningarne; särdeles stora skatter hade ingen att dela 

 med sig, men allas sammanlagda gåfvor blefvo dock ganska betydliga. En 

 stambok gick dessutom för biblioteket och inbragte i pengar öfver 4000 riks- 

 daler och 3200 rubel. Jag vet sannerligen ej, hvarmed all denna gifmild- 

 het, denna ifver. detta deltagande, både här hemma och ute, kunde jemföras, 

 om ej med de företeelser, hvilka vi upplefva den dag, den stiuid, som är. 

 Ena gången har elden slukat upp vårt andeliga bröd, andra gången har fro- 

 sten bergat våra jordiska åkerfält, båda gångerna hungra vi, och vårt folk, 

 vår bildning, vår kultur hotas med ett i menskoögon kanske för många år- 

 tionden frätande hjertesår; och sel då ropa röster till oss från alla håll: statt 

 upp och förtvifla icke du hårdtpröfvade folk i högan nord, än finnas de, som 

 hålla dig räkning för din trohet, for ditt arbete i civilisationens tjenst. 



