20 



profession. 6 âr seflnare upphörde att vara ipedlcm af konsistorium (1841 jL) 

 och nedlade inspektoratet för Borealerne (1841 y%), samt åter 3 år derefter 

 lemnade ränteri- och bibliotekariatsbefattningarna (1845 |). Men under tiden 

 hade han blifvit inkallad (1841 ^^) i landets högsta styrelse, såsom ledamot 

 af dess ekonomiedepartement. Detta maktpåliggande embête förvaltade Pip- 

 ping i 14 år eller tills 1855 f^, då han, efter att redan tidigare, utan an- 

 sökan, hafva frikallats (1853 i^*) från det honom uppdragna chefskapet i 

 ekklesiastikexpeditionen, på begäran heltochhållet entledigades från sin sena- 

 torsbefattning och hugnades „till ett vedermäle af H. K. M:ts Nådiga välbehag 

 öfver hans långvariga och gagneliga embetsmannaverksamhet, med en leda- 

 motsarfvodet motsvarande lifstids pension. " Det förtroende han såsom ekkle- 

 siastikchef tillvunnit sig af landets presterskap, framgår deraf, att han, ehuru 

 lekman, år 1847 blef nämnd i förslaget till återbesättande af den då lediga 

 erkebiskopsstolen . 



Länge hade Pipping af andra hopade göromål varit afhållen från all 

 vetenskaplig produktivitet, om ock icke från forskning på de få lediga mel- 

 lanstunderna. Skulle ej försynen låtit hans dagar och jemte dem hans själs- 

 och kroppskrafter fortbestå ett godt stycke utöfver det vanligaste måttet för 

 en mensklig lefuad, hade äfveii han kommit att höra till det stora antalet af 

 universitetsmän i vårt land, hvilkas litterära flit och sträfsamhet, ehuru al- 

 drig betviflad, dock qvarlemnat endast få och lätta spår. Nu är han en bland 

 de icke få, hvilka först som gubbar, emeriti, verksammare uppträdt som skrift- 

 ställare. Tretton år efter Åbo brand påbegynntes utgifvandet af „Underrät- 

 telserna om boktryckeriet i Finland", hvilka sedermera fortsattes i hela 24 

 år; andra 17 år förgingo, innan „Förteckningen" öfver Finska tryckalster 

 lemnade pressen. I sjelfva verket var ordningen emellan båda dessa Pip- 

 pings förnämsta arbeten omvänd, i så måtto, att det sednare publicerade 

 är af tidigare grundläggning; båda hade yttre anledningar att tacka för sin 

 uppkomst. 



År 1838, kort efter lektor Keck mans död, blef ett rikligen annoteradt 

 exemplar af denna förtjenstfulle forskares, redan år 1821 utgifne förteckning 

 öfver Finska skrifter, öfverlemnadt till Pipping. På denna grund vidtogos 

 ytterligare forskningar, hvilka befordrades af många gynsamma förhållanden. 

 Öfvertygade att företaget var i de bästa händer, det kunnat råka, hastade 

 alla ifrare för Finlands litteratur och historié, dels mundtligt dels skriftligt 

 uppmanade, att ur sina större eller mindre förråder inlemna bidrag, hvilka 

 ock sedermera blifvit i det monumentala verkets företal, såvidt de nämnas, 

 fullt rättvist ihågkomna. Ingens förtjenst härvidlag står dock högre än 



