24 



betraktandet — ty läsande är utan lup omöjligt — af hans koUegihäften, 

 hvilka in 4:o med marginal af vanlig- bredd, på hvarje sida innehålla 100 

 rader, på hvarje rad, i medeltal, 120 bokstäfvcr af samma karakteristiska 

 form, som gör hans hand så lätt igenkänd. Ett öga af denna skärpa kunde 

 ej undgå att, isynnerhet i tidningarna, hvilka ytterst noggrannt genomgin- 

 gos, stöta på tryckfel, om hvilka han menade det icke alltid vara säkert, 

 huruvida de rotade i korrekturläsarns eller möjligen i skribentens antingen 

 okunnighet eller vårdslöshet, när man t. ex. i ett dagblad påträffade „indige- 

 tatsrätt" för „indigenatsrätt", i min afl. faders bokauktionskatalog „Bjelbo 

 B. J." i st. f. „Birger Jarl af Bjelbo", i Pippings egen dissertation de biblio- 

 thecariis ett „ventibus" i st. f. „ventis", hvaröfver han i sitt privat exemplar 

 skrifvit en högst ogillande anmärkning. 



Tyngd af 70 vintrars snö, började den åldriges kroppshydda luta framåt, 

 haus fot blef mindre stadig, handen något darrande, men först efter sitt 82 

 år uppliörde han att heltochhållet röras ut, d. v. s. besöka biblioteket. Denna 

 höga ålderdom bör säkert härledas af ett alltid måttligt och med yttersta 

 ordning iakttaget lefnadssätt. Af naturen klent byggd, i sin ungdom be- 

 svärad af olidelig hufvudvärk samt under sitt rektorats bekymmer ofta så 

 medtagen, att han i skrifter från den tiden säger sig bida skördemannens 

 snara ankomst, vann han i det lugn, som sedermera beskärdes honom, för- 

 bättrad helsa, föryngrade lifsandar. Såsom bevis på den sällsyntaste åter- 

 hållsamhet bör väl gälla då en 85 års gubbe kan säga om sig sjelf, att hans 

 läppar aldrig smakat bränvin, toddy eller öl. Ett glas vin eller tilloclimed 

 punsch kunde han tillåta sig att förtära, men då måste och någon högtidli- 

 gare anledning, och helst en akademisk, gifvas dertill. Tobak begagnade 

 han i ingen form. Samqväm blott för nöjets skuld älskade han ej. För re- 

 sor och dermed förenade bestyr var han till den grad obenägen, att han un- 

 der sin 40-åriga lefnad här i Helsingfors, blott tvenne gånger kommit utom 

 stadsportarna, dock icke längre än på korta besök i Helsinge och Sjundeå 

 socknar. 



Döden, en länge väntad gäst och vän, nalkades honom mild och med 

 skonsamma plågor. Dess anade förebud var en stilla slummer, hvilken esom- 

 oftast midt på dagen och under läsning tyngde hans ögonlock, Äfven ande- 

 drägten började samtidigt blifva mer besvärad än vanligt. Tillstötte så en 

 lindrig bröstkatarr — och lifvets sista gnista slocknade den 23 Januari d. å. 

 på aftonen. Vid hans jordfästning, som begicks den 30 Januari i stadens 

 äldre Lutherska kyrka och hvartill, förutom en talrik menighet, ej mindre 

 hans forna embetsbröder vid senaten och universitetet än ock studentkorp- 



