150 Eliel Aspelin. 



I. 



Såsom inledning till sina fyra afhandlingar om den tragiska diktningen 



har Lamotte stält en kortare sådan med titel: „Discours sur la tragédie". 



Se här hufvuddragen af dess innehåll. 



Huru och af Lamotte börjar med att tillbakavisa en beskyllning, som hans granskare 



iwad skal gj ort honom. Emedan han, på samma gång han försökt sig i flere arter af 



dessa betrak- .««.,, 



telser ofver poesi, äiven framställ betraktelser öfver desamma, hade man tillvitat honom 

 tragedin mi- anspråket att vilja på engång gifva mönster och vara lagstiftare. Att han nu 

 framlägger sina reflexioner öfver tragedin och lofvar att framdeles äfven yttra 

 sig om komedin och operan ') synes väl ej egnadt att fria honom från ankla- 

 gelsen; men icke destomindre är en sådan förmätenhet fjerran från honom. 

 Såsom vitterlekare har han aldrig hoppats öfverträffa och ej ens likna de store 

 mästarne. Det är de öfverlägsna snillena, hvilka föra konsten till sin högsta 

 fulländning; men andra, hvilka stå under dem, i andra rangen, kunna dock 

 hafva förtjenster i trots af de förstes utmärkthet. Blott man kunde erkänna 

 honom, Lamotte, för en af Quinaults, Lafontaines, Corneilles, Racines skola, 

 så skulle han ej känna sig nedsatt. Hans betraktelser öfver poesins särskilda 

 arter hafva åter framgått ur det naturliga behofvet att söka utreda de grund- 

 satser, hvilka borde vara de ledande vid arbetet. „De flesta af dem, hvilka 

 utmärkt sig i någon riktning, hafva kommit dertill genom ovanlig talang och 

 smak; de hafva nått fulländningen genom instinkt, genom, så att säga, ett 

 oklart omdöme och nästan blott enkel känsla, hellre än genom noggranna och 

 djupa reflexioner". Deras verk äro visserligen förmer än regler; men det 

 lönar att utforska orsakerna till den njutning de skänka oss. Ty engång ut- 

 redda och kända kunde de förhjelpa oss till liknande mål. Desse utmärkte 

 skriftställare hafva icke sjelfva kunnat förklara oss den skönhet de skapat, ty 

 de hafva känt, men föga reflekterat. Och om de skulle kunnat det, är det 



] ) Detta löfte blef icke infriadt. 



