1G2 Eli el À s pel in. 



illusionen ej led deraf ; men icke desto mindre påstod man, att tragedin ej kunde 

 väcka illusion, ifall ej reglerna respekterades. „Det är, tyckes det mig, säger 

 Voltaire, att vilja reformera en regelbunden styrelse efter föredömet af en 

 anarki". Jullien åter yttrar: „L'exemple de l'opéra ne prouve rien du tout, 

 qu'à la condition de faire descendre le mérite de composition d'une tragédie 

 au niveau de celui qu'exige un opéra". Ingendera går till sakens grund. De 

 se icke eller vilja icke se det orimliga i att illusionen skulle bero på olika 

 vilkor vid skilda arter af dramatisk poesi. 



Vid åsynen af denna hårdnackenbet och samstämmighet hos klassikern 

 från början af 18:de seklet och medlet af 19:de seklet, må man skänka 

 Lamotte sin beundran. Tager man hänsyn till tidsförhållandena och omgif- 

 ningen, måste hans skarpsinne och djerfhet skattas dubbelt och man kan ej 

 förvåna sig öfver, att han söker med försonliga ord förmildra det aggressiva i 

 sin kritik. 



Men vår författare icke blott bevisar de föreskrifna enheternas gagnlöshet, 

 utan yrkar på „intressets enhet", såsom stående öfver dem och ensam ovillkor- 

 ligt nödvändig. Voltaire påstod, att intressets enhet var det samma som hand- 

 lingens, medan Lamotte ansåg densamma vara något särskildt. Båda hade på 

 sitt vis skäl för sig. Det beror på, hvad man förstår med handling. För de 

 franske klassikerne var handlingen egentligen blott en katastrof, en domine- 

 rande situation, till hvars förberedande skalden skulle uppfinna så många före- 

 gående situationer af småningom stigande betydelse och spänning som akternas 

 femtal fordrade. Så fattad måste handlingens enhet sammanfalla med intres- 

 sets, men att Lamotte i sjelfva verket syftade till det äkta dramats större 

 frihet finner man af hans utkast till en plan för en tragedi „Coriolanus". I 

 detta utkast ser Voltaire tre handlingar (Jullien icke mindre än fem!), me- 

 dan Lamotte motiverar dess antaglighet genom den intressets enhet, som deri 

 förefinnes. Den moderna estetiken håller äfven på handlingens enhet, men 

 handlingen fattas ej trångt som på klassicismens tid — dess enhet betingas 

 nämligen just af intressets enhet. Lamotte såg ej häri fullt klart. Äfven han 

 fattade i allmänhet begreppet handling lika trångt som Voltaire och derför 

 ansåg han sig böra hålla- på intressets enhet som något skildt för sig. Emedan 

 han ej studerat någon annan dramatisk litteratur än den franska — hvarken 

 den grekiska eller spanska, att ej tala om den engelska omnämnes af honom 

 — hade han svårt att finna det rätta uttrycket; men hans uppfattning fram- 

 går tydligt nog. Han ville som sagdt äfven i afseende å handlingen större 

 frihet, I sitt svar på Voltaires redan anförda anmärkning om intressets enhet 

 säger han: ..Min åsigt i denna punkt är endast den, att enheten af ett stort 



s 



