184 Eli el Aspelin. 



IV. 



Den tredje uppsatsen — „Discours à l'occasion de la tragédie d'Inès" (Tome 

 IV, ss. 255 — 314) — börjar med en betraktelse öfver de parodier, hvilka 

 man plägade skrifva och uppföra, sâsnart en tragedi gjort lycka. Det fram- 

 lyser, att Lamotte är förnärmad af att hans „Inès de Castro" parodierats och 

 den dom han fäller öfver parodierna i gemen är följakteligen icke opartisk. 

 Ehuru icke utan intresse med afseende å tidens literära lif och författarens 

 karakteristik, kunna hans uttalanden i denna sak förbigås. 

 Ben akten- Derefter upptages en annan fråga, som likaledes hade specielt intresse 



skapliga kar- ft? x f or tiden, men nu är absolut föråldrad, d. ä. frågan om den äktenskapliga 

 gedin. kärlekens lämplighet för teatern. Lamottes tankar derom måste i korthet 

 anföras. 



Fördomen att den äktenskapliga kärleken ej egnade sig för teatern stödde 

 sig på den erfarenheten, att kärleken genom egandet afkyldes. Lamotte be- 

 strider ej detta, men anser det vitna om ett förderfvadt hjerta och föga upp- 

 lyst förstånd, att påstå det kärlek mellan äkta makar icke finnes eller att man 

 ej skulle kunna väcka deltagande genom att taga det till föremål för fram- 

 ställning. I fall erfarenheten från teatern tyckes bekräfta denna fördom, så 

 är det icke naturen utan skalden, som rår derför. Han har låtit passionen 

 gälla mindre än pligten och denna är visserligen ej tillräcklig. Förena pas- 

 sionens öfverdrift med pligtens trånga bud, må de två personerna på grund 

 af sin känsla vara för hvarandra, hvad pligten bjuder dem att vara, må deras 

 tal och handlingar vara passionerade och förståndiga och verkan skall vara 

 större än den, som ernås genom oordnade och mindre berättigade själsrörel- 

 ser. — För att verka fullständigt, anser författaren, att kärleken makarne 

 emellan bör vara ömsesidig. Om den ena icke vore älskad, såsom han älskar, 

 skulle han vara i viss grad förnedrad och den andra skulle förefalla orättvis. 



