JJen första representanten af de s. k. anhydrobaserna framstäldes år 1872 af 

 Hobkecker *), som erhöll etenyltoluylendiamin vid reduktion af (m)-mtro-(p)- 

 acetamidotoluol. 



Senare hafva flere kemiker arbetat på samma fält, men isynnerhet Hüb- 

 ners namn är nära förbundet med kännedomen om denna klass af aromatiska 

 föreningar, emedan han och hans lärjungar upptäckt och undersökt de flesta 

 af dem ; resultatet af dessa undersökningar finnas samlade i Annalen der 

 Chemie 2 ). 



Anhydrobaserna, hvilka fullkomligt motsvara amidinerna inom fettserien, 

 leda sitt ursprung från (o)-fenylendiamin. På detta ämne inverka såväl fett- 

 syror som aromatiska syror med lätthet under vattenafspjelkning och inre kon- 

 densation, hvarvid anhydroföreningarna uppkomma. Reaktionen kan tänkas 

 försiggående sålunda att en atom väte i endera amingruppen ersattes genom syre- 

 radikalen. Den härvid uppkommande föreningen kan emellertid icke existera 

 utan öfvergår genast i sin anhydridform. Reaktionen åskådliggöres genom föl- 

 jande formler, som visa ättiksyrans inverkan på (o)-fenylendiamin, hvarvid 

 etenylfenylendiamin uppkommer : 



c >»\ll C0C "' = o.*{«Ào.aH. + B.o. 



En annan möjlighet att framställa anhydroföreningar erbjuda syrederiva- 

 terna af (o)-nitranilin, hvilka genom reduktion öfvergå i motsvarande derivater 

 af (o)-fenylendiamin ; såsom ofvan anfördes, afspjelka dessa vatten under bild- 

 ning af anhydrobaser. Som flertalet syreanilider genom direkt nitrering gifva 



') Hobrkcker. Berichte der deutsch, ehem. Gesellsch. 1872. 921. 



2 ) Hübner. Annalen der Chemie 208. 278—332, 209. 339—384, 210. 328—396. 



