Studier inom anhyilrobasernas Mass. 363 



för att denna förening skulle kunna bildas är ännu icke utesluten, ehuru äf- 

 ven den enligt allmänt bevisade förhållanden har liten sannolikhet för sig. 

 Man kan nemligen tänka sig att ifrågavarande eter uppkommit, dä smältan ef- 

 ter slutad reaktion löstes i kokande alkohol. Men emot detta antagande ta- 

 lar ordalydelsen i nämnda afhandling. Det heter nemligen här ord för ord: 

 „Laugt man dieselbe (die Schmelze) erst mit Alkohol und dann mit Eisessig 

 aus, so nehmen beide Lösungsmittel 1) Oxorthonitranilsäure und 2) den Ae- 

 thyläther derselben auf" o. s. v. 



Jemfür man deremot denna s. k. eter med den af mig framstälda (o)- 

 nitroxanilsyran, så finner man att de äro fullkomligt lika. Oafsedt smältpunk- 

 ten, som hos hvardera ligger vid 112°, så likna de hvarandra i kristallform 

 och löslighets-förhållanden; hvardera sönderdelas vid kokning med alkalier, ja 

 redan vid kokning med vatten i oxalsyra ock nitraiiilin. Det synes aldeles 

 hafva undgått v. Hekff att hans „oxortonitranilsyre-etyleter" har sura egen- 

 skaper. Såsom redan nämndes löser sig det ifrågavarande ämnet i alkalier, 

 och dessa lösningar afsätta, blott de äro tillräckligt koncentrerade, inom kort 

 motsvarande salter. I ett enda fall afvika v. Hekffs uppgifter dessutom från 

 mina, nemligen i det resultat analysen gifvit. Men äfven här är en förkla- 

 ring möjlig, om man blott tager i betraktande huru svårt det är att erhålla 

 (o)-nitroxanilsyra fri från vidhängande nitranilin; dessa båda ämnen hafva lik- 

 nande löslighets-förhållanden i vatten och alkohol, hvilka lösningsmedel komma 

 till användning vid nitrosyrans kristallisering. Såsom den enda förklaring hvar- 

 före v. Herff vid sina analyser erhållit en alltför hög kol- och vätehalt, fram- 

 håller jag det antagande, att han analyserat en substans, som icke varit full- 

 ständigt befriad från (o)-nitranilin. Hvilken sammansättning den produkt kan 

 ega, hvilken han tillagt namnet „oxortonitranilsyra", är för mig omöjligt att 

 afgöra; denna fråga är också af ringa intresse för fortgången af föreliggande 

 undersökning. 



(o)-Nitroxanilsyra öfvergår med stor lätthet i sitt anhydroderivat. Öf- 

 vergjutes den med koncentrerad saltsyra, så begynner inom kort efter tillsats 

 af granuleradt tenn en så häftig reaktion, att den tid efter annan måste stäf- 

 jas genom lämplig afkylning utifrån. Så snart innehållet i reaktionskärlet er- 

 hållit en gråaktig färg och all nitroxanilsyra försvunnit, alhälles lösningen ifrån 

 öfverskottet af tenn och får svalna. Härunder afsätter sig anhydroföreningen 

 i genomskinliga flata prismer, hvilka ofta äro sammanvuxna till rosettformiga 

 aggregater. Lösningen jemte det som kristalliserat afdunstas på vattenbad 

 till torrhet, återstoden öfvergjutes med vatten, i hvilket man inleder svafvel- 

 väte, sålänge lösningen ännu innehåller tenn. Lösningen upphettas derpå till 



