6 



äro också i regeln kortare och bredare. Genom mätning (på pres- 

 sadt material) fann jag på omkring 15 st. hlommor hos A. Palsatilla 

 kalkbladens längd i medeltal 32 mm. och bredd 11 mm., alltså för- 

 hållandet mellan längd och bredd nära 3; hos Ardre-formen voro 

 motsvarande tal 29, 14 och 2 (ungefär). 



Blomhj^Uets färg hos den nya formen öfverensstämmer i det när- 

 maste med färgen hos A. paténs, hvilken i friskt tillstånd i allmän- 

 het kan betecknas såsom ljust blåviolett, mellan coeruleus och vio- 

 laceus i Saccardos färgskala, under det att A. Pulsatilla stöter mer 

 i rödt och kan benämnas violett eller rödviolett (mellan purpureus 

 och violaceus). På bredvid hvarandra lagda pressade exemplar är 

 blomfärgen ofta så olika, att man är frestad att kalla blomman hos 

 A. paténs blå och hos A. Palsatilla röd. Det är af intresse att se, 

 huru flororna benämna dessa arters blomfärg. I allmänhet använ- 

 des utan vidare åtskillnad benämningen violett för bägge arterna. 

 Såsom blåvioleit angifves färgen hos båda arterna i Sveriges Flora 

 af Neumax och Ahlfvengrex samt Garcke (I); ljust blåuiolett hos A. 

 paténs och blåviolett hos A. Palsatilla i Kroks och Almquists skol- 

 flora; blåviolett hos A. paténs af K. Fiek (I), ljust violett i Hartmans 

 flora, ed. 8. Hos A. Pulsatilla angifves färgen //// skillnad från 

 A. pratensis oftast som ljust violett. En enligt min uppfattning 

 riktigare färgbestämning förekommer hos K. Fritsch (I), nämligen 

 violett för A. Palsatilla och blåvioleit för A. paténs; likaså för A. 

 Pulsatilla hos J. Ch. Döll (I) violett eller rödaktigt violett, hos J. D. 

 HooKER (I) »dull purple», hos C. Hartmax, ed. 8, M. G. Sjöstraxd 

 (I) och W. A. Wall (I) rödviolett; blommorna uppgifvas t. o. m. 

 såsom röda hos Hartman ed. 2 och ljusröda hos C. J. Hartmax 

 ed. 1. 



Blomfärgen hos den på hällmark växande Ardre-formen är i det 

 närmaste densamma som hos A. paténs, ehuru i allmänhet mera 

 intensiv och sålunda vackrare; i tidigare stadium närmar den sig 

 dock stundom färgen hos A. Pulsatilla, och särskildt är detta fallet 

 på växtlokalens nedre gräns i barrskogskanten, där kalkhällen fläck- 

 vis täckes af Ijungbeväxt sand. De i själfva Ijungtorfven uppskju- 

 tande individen hade tydligt rödvioletta blommor. Det synes allt- 

 så, som om underlagets kemiska beskaffenhet hade en omedelbar 

 inverkan på blomfärgen, och förhållandet påminner om det kända 

 konststycket att medelst en syra förvandla en blå eller violett växt- 

 färg till röd. A. Pulsatilla är särdeles lämplig för detta experiment. 

 Måhända är den violetta färgens framträdande på kalkhaltig jord 



