23 



väfnadselement. Degeneralionen liällar såväl celler som kärl och 

 påminner lill utseendet om gummosis, men utan llytning. 



Orsaken till här skildrade fenomen har jag visserligen ej kunnat 

 fullständigt utröna; men i vissa fall är det tydligt, att utgångs- 

 punkten beiinner sig under det terminala fruktskaftet. Redan under 

 blomningstiden uppstår en eller ett par millimeter under blomskaftets 

 bas en lakun, som i början begränsas af ofärgade celler, som t. ex. 

 märgkanalen hos umi)ellater. Men nästa år, då den subterminala 

 sidoaxeln tillväxt i tjocklek och riktat sig uppåt samt lakunens tak 

 samtidigt sönderfallit, belinnes lakunens mynning vara trängd åt 

 sidan och öppnar sig utåt på sympodiet ett stycke nedom den 

 knopp, som nu bildar spetsen. I sammanhang härmed börjar en 

 degeneration, åtföljd af brunfärgning af de celler som begränsa 

 håligheten. Mikrokocker och bakterier, stundom äfven hyfer, före- 

 komma rikligt i den bruna massan. Sannolikt är det genom bar- 

 kens kontraktion, som söndersprängningen sedan fortsattes, med 

 den påföljd, att bruna fläckar och hålrum visa sig än här än där 

 i rotstockens inre. Trots allt detta fortlefver växten, blommar rik- 

 ligt och företer ofvan jorden inga sjukdomssymtom. Äfven hos 

 herbarieexemplar t. ex. från Ångermanland, Mellaneuropa, Sibirien, 

 Nordamerika har jag iakttagit detta fenomen. På ungefär samma 

 sätt förhålla sig A. Pulsatilla och vernalis. Hos A. pratensis, som 

 har mindre grenig eller på sandig mark vanligen enkel rotstock, 

 blir klyfningsprocessen mindre märkbar. Dock uppträda ganska 

 ofta skadorna i form af långsträckta sår, som gå in mellan kärl- 

 strängarna. — Att Pulsatillornas jordstam kan vara ihålig, är förut 

 observeradt af N. Hjalmar Nilsson (I). 



Att Pulsatillorna trots blottandet af rizomets inre väfnader fort- 

 lefva i tiotal af år utan att duka under för växtätande djurs angrepp, 

 beror väl i någon mån på dessa växters skarpa och giftiga egen- 

 skaper. Hur stor skärpa de än besitta, hindrar den likväl ej en 

 skadegörelse på blomdelarna, hvilken visserligen ej direkt har med 

 skottbyggnaden att skaffa men måhända kan framkalla prolepsis- 

 artade företeelser, liknande dem man i trädgårdar ser på beskurna 

 buskar och träd. Under flera år har jag oupphörligen påträffat exem- 

 plar af A. paténs, på hvilka alla eller en del blommor blifvit afbitna. 

 Blomskaftet sitter kvar inom svepet, men hela blomman med blom- 

 axeln är borta. Sårytan är jämn, och på längden af den kvarstående 

 delen af skaftet inom svepet kan man se, att åverkan skett medan 

 blomknoppen var helt ung och innesluten i svepet. Ofta äro också 



