26 • 



Buskar och ris: Cotoneaster integerrima e., Juniperus communis 

 s., Sorbus suecica e., Thymus serpyllum e. — t. samt strödda mattor 

 af Arctostaphylos uva ursi, täckande 25 procent af området. 



Örter och gräs: Anemone paténs e., A. pratensis e., Antennaria dlvica 

 e., Asperula tinctoria e. — t., Auena pratensis e., Brachy podium silvaticum 

 {i buskar) e., Briza media e., Campanula persicifolia e., C. rotundifolia 

 e., Carex d igitata e., Festuca ovina t., Fragaria collina e., Globularia vul 

 garis e., Galium boreale e., G. verum e., Geranium sanguineum t., Helian- 

 themum Chama'cistus e., Hieracium sabulosorum e., Linum catharticum 

 e., Melica nutans (i buskar) e., Melampyrum pratense e., Polygala amarella 

 e., Polygonatum odoratum e., Potentilla verna e., Prunella grandiflora e. 



Mossor och lafvar: Dicranum Bergeri Bland e., D. scoparium (L.) 

 Hedw. e., Hylocomium parietinum (L.) Lindb. och triquetrum (L.) 

 Br. eur. (bägge under buskar i mattor), Mollia tortuosa (L.) Schrank 

 e., Cladina rangiferina (L.) i mattor täckande 10 procent af ytan. — 

 Äfven här stod A. paténs bland buskarna eller i något skuggigt 

 läge bland Arctostaphylos och Hylocomier; A. pratensis fanns där- 

 jämte på större öppna platser däromkring. 



På en tredje lokal, omkring en kilometer längre mot norr, har 

 jag sett A. paténs såsom sprickväxt å uppskjutande berghällar, 

 sannolikt af refkalksten, hvilka voro så litet vittrade, att de fläck- 

 vis saknade all vegetation utom små skorplafvar. 



På den förstnämnda af dessa lokaler, hvilken har en utsträck- 

 ning af ett par hundra meter förekomma jämte Anemo/ie-arterna 

 naturligtvis många andra fanerogamer än de nyss uppräknade. De 

 skola upptagas i en lista här nedan. Att nästan inga annuella 

 växter ingå i listan, beror på kalkstenens bristande fuktighet och 

 förvittring, samt därpå, att marken till stor del täckes af täta och 

 högväxta mossor och lafvar. 



Jag öfvergår nu till naturförhållandena på Tonnklint. Underlaget 

 här utgöres enligt meddelande af H. Mi xthe af refkalksten, hufvud- 

 sakligen den rödbruna varietet af Ascoceras-kalk, som är vanlig i 

 klintarna på norra sidan af de talrika kullarna inom stråket Etel- 

 hem — Lye — Stånga — Lojsta — Linde — Fardhem (Jfr. Munthe (I) p. 

 167). Förvittringen och myllbildningen har här fortskridit längre 

 än på Filé hed utom på klintens södra sida, där berghällen går i 

 dagen. För florans mest intressanta beståndsdelar redogör Sernak- 

 DER (I och II). Efter åtskilliga besök på platsen under olika års- 

 tider har jag uppgjort en artlista öfver fanerogamerna, hvilken jag 

 hoppas vara någorlunda fullständig. Några hygrofila arter vid 



