31 



För fullstyndighetens skull bör nämnas, alt A. paténs sparsamt 

 anträffats å hällmark ej långt från Visby, hvarest vegetationen är i 

 det närmaste öfverensstämmande med den å Ardre-lokalen eller 

 något rikare, i det åtminstone Anthericum ramosuni, Innia salicina 

 och Poa alpina böra tilläggas till artlistan. Gentemot lokalen å 

 Filé hed saknas däremot troligen Hijpericum montanum och Laser 

 pitium latifolium, hvilka emellertid finnas å andra liknande stånd- 

 orter inom ett par kilometers afstånd. 



Redan vid en flyktig blick på ofvanstående förteckning finner 

 man, att floran på lokalerna i Ardre och på Filé hed är näslan 

 identisk. Tonnklint hyser däremot utom de å listan upptagna 

 arterna därjämte äfven de förut uppräknade 24, hvilka tillhöra 

 hufvudsakligen ekfloran. Uppdelar man hällmarksfloran å Filé hed 

 i sina utvecklingshistoriska beståndsdelar med användning af K.ikll- 

 MANS lista (från föreläsningar 1886), finner man 23 % glacialväxter, 

 38 Vo subglaciala, 32 % ekväxter förutom enstaka stäpp- (Anemone 

 pratensis) och bokväxter (Rrachij podium silvaiicnm och Globnlaria 

 vulgaris). Samma proportion råder följaktligen i det allra närmaste 

 å två af de andra lokalerna, medan däremot Tonnklint (sydsidan 

 undantagen) hyser blott 15 % glacialväxter, 34 "/o subglaciala och 

 45 ''/o ekväxter. Kände man blott denna lokal på Gotland skulle 

 man angående A. paténs och dess invandringshistoria vara frestad 

 att däraf draga slutsatser, som uppenbarligen ej voro berättigade. 

 Tonnklints vegetation bildar tydligen en edafid (Sernander II), hvars 

 beståndsdelar i följd af bekväma rekryteringsmöjligheter från när- 

 belägna löfängar och tack vare bristande konkurrens från barrsko- 

 gens sida lyckats hålla sig kvar. Man kan alltså på grundvalen 

 af de koloniartade växtsamhällena å dessa lokaler ej utan stor 

 försiktighet söka framkonstruera Pulsatillornas invandringshistoria. 



Hvad nu A. paténs beträffar, är den uppenbarligen en relikt på 

 de gotländska växplatserna. Flera skäl tala härför. För det första 

 har den en sprängd utbredning. Ty växplatserna äro fåtaliga och 

 ligga långt åtskilda, trots det att en otalig mängd liknande stånd- 

 orter förekomma på ön. Vidare synes arten fullständigt ha förlorat 

 sin spridningsförmåga på Gotland. Vid Tonnklint har den t. ex. 

 ej lyckats öfverskrida det lilla afstånd af några tiotal meter, som 

 skiljer lokalen från den söder därom belägna tallskogen å hällmark, 

 i hvars utkanter den kunde väntas finna sin trefnad. Man träffar 

 ej heller på Filé hed några enstaka exemplar vid vägkanter eller 

 andra m. e. m. öppna platser utanför de i allmänhet väl begränsade 



