33 



äfven stora temperalurampliluder, större än på de högsta delarna 

 af Böhmerwald och Riesengebirge; och regnmängden är blott 500 

 mm. om året (ungefär som på de gotländska ståndorterna), under 

 det att artens utbredningsområde i öfrigt får öfver 550 mm. regn 

 årligen. Det är således ganska möjligt, att det mer utpräglade kon- 

 tinentala klimatet i Pragtrakten uppväger den för öfrigt helt obe- 

 tydliga öfvervikten i medeltemperatur. A. paténs bör sålunda kunna 

 hålla sig kvar som relikt, i synnerhet som den synes vara bunden 

 vid vissa bergarter, t. ex. vid firebeny-bergen (Podpkra p. 28) eller 

 förekommer på bergsluttningar och floddalarnas sidor, där vege- 

 tationen ej plägar bilda slutet växttäcke, såsom inom norra Böhmens 

 sandstensområde. Så uppträder den vid Weisswasser (Podpkha p. 

 29) och det i närmaste grannskap af Tofieldia calyculata, som ju ej 

 får anses vara termofil. I mellersta Europa sällskapar den ofta 

 med A. uernalis, h vilken räknas som glacialväxt enligt den bety- 

 delse, som KxGLKK (Versuch einer Entwicklungsgeschichte) ger ordet, 

 och sistnämnda art antages af Blytt och A. Schultz ha invandrat 

 till Skandinavien under den arktiska perioden. 



A. paténs har enligt Haykk (II) följande utbredning i Europa: 

 Ryssland (med undantag af nordöstra samt de yttersta östra och 

 södra delarna), Finland, Gotland, Mecklenburg, Pommern, Branden- 

 burg, Posen, Schlesien, nordöstra Galizien, norra Böhmen, Klausen- 

 burg i Siebenbiirgen och vid Miinchen. Därtill kommer i Sverige 

 Ångermanland. 



A vidfogade kartskiss har jag utmärkt de mig bekanta yttersta 

 lokalgrupperna utom den mecklenburgska, hvarom jag ej har när- 

 mare uppgift. Artens utbredningsområde i mellersta och norra 

 faller, såsom nämndes, nästan helt och hållet inom ett område 

 med lägre medeltemperatur än 8*^ C. De enda undantagen äro de 

 böhmiska lokalerna samt Klausenburg. Men äfven sistnämnda 

 lokal utmärker sig genom liten nederbörd (under 550 mm.). Den 

 mest isolerade utposten befinner sig vid Miinchen, hvars medeltem 

 peratur ej öfverstiger 8". Om växten här ej blifvit införd genom 

 människans förvållande, ha vi att göra med en reliktförekomst, 

 för öfrigt ej den enda i den trakten. De bekanta fyndorterna för 

 glacialväxter Haspelmoor, Deiningermoor, Garchinger Haide m. fl. 

 ligga ej långt från Miinchen (Exglkk p. 168 etc). Bland de af 

 N.EGELi och Pktkh upptagna 16 underarterna af Hieracium monta- 

 num finnas 14 blott vid Miinchen och 1 blott på Gotland. Egen- 

 domlig är också utredningen hos vissa former af Hieracium albido- 



Svensk Botanisk Tidskrifi 191-^. " 



