35 



turen för juli på Gotland var lägre än 16" C. Om en af en tundra- 

 period föregången släpptid funnits nära efter istiden, ligger det när- 

 mast till hands att antaga, att A. paténs mellan dessa perioder in- 

 kommit till norra Tyskland och att den ungefär samtidigt invandrat 

 till Gotland. Redan för längesedan har Sernander (I) framkastat 

 som möjligt, att .4. paténs före borealtid invandrat till Gotland. 



Önskligt skulle nu vara att kunna närmare precisera invanchings- 

 tiden. Jag måste dock afstå från detta företag bland annat på 

 grund af nedan nämnda osäkerhet rörande den systematiska be- 

 gränsningen af .4. paténs och dess former. Likväl hoppas jag, att 

 det i denna uppsats samlade materialet kan vara till någon nytta 

 vid försök att närmare utreda frågan. 



Innan jag lämnar Piilsatillornas invandringshistoria vill jag blott 

 framhålla några synpunkter. 



De, som behandlat frågan om A. paténs nutida och forna utbred- 

 ning, såsom AuKSCHoud, Kngi.kh, Kjkllman, Skknandkh m. fl., ha 

 förmodligen alla utgått från den förutsättningen, att de i Europa, 

 Sibirien och Nordamerika spridda formerna tillhöra en och samma 

 art. På grund af dennas nordliga förekomst t. ex. vid Lenaflodens 

 mynning, 72'^ n. br. (Cajandkh), och circumpolära utbredning faller 

 den (i likhet med t. ex. Androsace septentrionalisj inom omfånget 

 för Englkrs »glaciala» arter, och hvad Gotland beträffar, kunde 

 arten med visst berättigande nämnas i sammanhang med de glaci- 

 ala relikterna (K. Johansson p. 85). Artens enhet är emellertid 

 osäker. Det finnes nämligen goda grunder att anse den nordame- 

 rikanska formen var. Nuttaliana såsom egen art, A. hirsiitissima 

 (Haykk II), och den sibiriska formen med finflikiga blad räknas också 

 af Haykk såsom skild art, .4. augustifolia Turcz., ehuru säkert myc- 

 ket närbesläktad med A. paténs. Den sistnämndas utbredningsom- 

 råde skulle då vara inskränkt till de förut angifna delarna af huf- 

 vudsakligen norra, mellersta och östra Europa. Vare sig nu den 

 gemensamma urformen utbredt sig till alla tre världsdelarna för att 

 därefter differentiera sig eller artklyfningen försiggått under van- 

 dringen, måste en oerhördt lång tid ha erfordrats för uppnåendet 

 af en så stor spridning. Det kan knappast ha skett efter istiden. 

 Arter med sådan utbredning kunna i allmänhet anses datera sig 

 från interglaciala perioder eller tertiärtiden, särskildt om, såsom 

 kanske är fallet med A. paténs, de saknas i nordvästra Amerika. 

 Om man antar, att arten fanns i Nordamerika före sista ned- 

 isningen, möter det ingen svårighet att förklara, huru den därstädes 



