37 



På grund af den stora lifskraft, som arten på detta sätt ådaga- 

 lägger, behöfver den ej ha användt särdeles lång tid för att hinna 

 ernå sin nuvarande spridning i norra E^uropa. Och då den öfverallt 

 väljer de varmaste ståndorterna, bör dess invandringstid sannolikt 

 förläggas till den subboreala perioden, såsom skett beträfTande Norge 

 (Blvtt). a. ScHii.Tz anser den emellertid ha invandrat tidigare. 

 Men den boreala tidens klimat kan i Skandinavien knappast ha 

 varit tillräckligt varmt för artens trefnad. 



I fråga om ståndorternas beskaffenhet förefaller det visserligen, 

 som om växten i Sverige skulle älska starkt kalkhaltig mark. Den 

 trifves emellertid ännu bättre på kvartsrik sand, i Tyskland före- 

 kommer den t. o. m. på flygsand (ScnoLZI. Att den på Gotland 

 därjämte så allmänt trätfas på hällmark, beror utan Ivifvel på att 

 delta underlag är en varm jordmån och att hällmarkerna äro den 

 gemensamma tillflyktsorten för beståndsdelar ur skilda växtsam- 

 hällen — t. ex. ur glacialfloran och ur ekfloran — undan konkurren- 

 sen med andra arter. Förekomsten på särskildt varma ståndorter 

 vid Kristianiafjorden kan bero på att växten där lyckats som relikt 

 hålla sig kvar från ett skede, då den hade större utbredning, men 

 på grund af växtens frånvaro på 67/2>a-lokalerna i Västergötland 

 kanske snarare får antagas, att spridningen skett språngvis t. ex. 

 från Danmark. 



A. Piilsaälla förekommer å Sveriges urformations bildningar ofta 

 under omständigheter, som tjxkas tala för dess egenskap af sandväxt. 

 Vid närmare undersökning tror jag dock, att man skall finna, att 

 den föredrar backar af icke ursköljd eller urlakad morän. I västra 

 delen af sitt utbredningsområde är den i själfva verket en kalkväxt. 

 Så i England (»Chalk downs and limestone pastures» enligt Hookkr), 

 i nordvästra Frankrike (Lloyd och Morrikehe); likaså i Bayern 

 (Sknutxeh). Ståndorten är enligt flororna i öfrigt oftast soliga backar, 

 men för A. pratensis sandfält och sandkullar e. d. Anemone Piilsatillas 

 ståndortsförhållanden på Gotland stå således i full öfverensstäm- 

 melse med artens annorstädes ådagalagda förkärlek för kalkhaltig 

 mark. 



Artens utbredning är något osäker. Uppgifterna om förekomst i 

 ryska Östersjöprovinserna, Polen och Ryssland ha i allmänhet för- 

 klarats bero på förväxling med andra arter. Dess område utgöres 

 enligt Haykk (II ) af södra Sverige, Danmark, England, Belgien, norra och 

 mellersta Frankrike, västra, norra och mellersta Tyskland till Bayern 

 och Schweiz. Den skulle således icke förekomma i Österrike utan Kkh- 



